Morn, Leslie.
Lakeman.
Så hva skal jeg gjøre?
Med den sære kollegaen din?
Ja. Han lyger om meg også nå.
Tyst på ham.
Men, du, jeg kødder ikke om at du må være sikker.
Jeg vet det.
Du har fått hjerneskade,
og nå ber du folk om å stole på oppfatningen din.
Ja.
Ta en fullstendig sanseomvurdering på mandag.
Gå til stedet. Gjør en sanseerindring. Og hvis du husker det sånn,
hvis du husker at han dyttet deg, da er det alt. Greit?
Vi skal sørge for at de stoler på deg. Men du må være sikker.
For du vil vel få tilbake tilliten din?
Og etter det, hvem vet, kanskje du til og med vil le igjen.
Du.
Ja.
Du gjorde det akkurat.
Når slutter denne greia? Andejakten.
Om noen timer.
-Og etter det? -Da drar de til Luxembourg uten meg.
Vet du hva du skal gjøre? Hva du fortsatt må ta deg av?
Jeg tror det går greit med Birdbath. Stephen, Leslie, papirarbeid.
Greit.
Icabod.
Hva vil han?
Jeg tror jeg kan ta meg av det.
Du, John.
På tide å drepe noen fugler for meg.
Hvor mange?
Hvor mange er mange nok til å gjøre ei jente tent?
-Kommer vel an på jenta. -Ja.
-Sikkert ingen. For jenter flest. -Ja.
Elleve, tror jeg, for henne.
Hei, John.
Hei, Icabod.
Hva jobber du med?
Korttriks.
Velg et kort.
Spar-toer.
Beklager.
-John? -Ja?
Beklager at jeg var så aggressiv med de løgnergreiene.
Av og til, for å få oppmerksomhet, må jeg spille på styrkene mine,
og det er vel å være litt dyster.
Jeg er ikke den typiske helamerikanske gutten.
Jeg får høre det om den hodeløse rytter ofte.
Det mørke og dystre.
Men jeg er faktisk lett til sinns og øm.
Jeg liker å ha mye kontakt.
Kult.
Jeg er ikke det jeg virker som.
CV-en din? Penn? Hæren? Pentagon?
-Ja? -Typisk helamerikansk gutt.
Greit.
-Du ser ut som en helamerikansk gutt. -Greit.
Men er du det?
Det virker som om du ligger under uvanlig mye press.
Kanskje vi begge sliter med forventninger.
Du løy i CV-en, John.
Du gikk ikke på Penn.
Kanskje du ikke er en typisk helamerikansk gutt.
Ikke det du virker som.
Ja vel. Bli med i klubben.
John, jeg vil omfavne deg
og gi et ikke-verbalt budskap til deg om: "Jeg skjønner. Jeg vet hvordan du har det.
"Du er bare menneske. Hallo, klubbmedlem."
Det er det kosing handler om. Og jeg tror du trenger det.
Hvordan fungerer det?
Man kommer bare sammen. Det er det letteste i verden.
Hvordan visste du at jeg ikke gikk på Penn?
83-kullet. Alumnus-direktør.
Tillat den menneskelige kontakten å slippe ut dopamin, serotonin.
To hormoner som vil kjempe mot depresjonen din.
Og virkelig lette på humøret.
Jøss. Greit.
Du, John?
Hva skjer?
Vi må drepe én fugl til.
Ja. Så jeg vet ikke hva som foregår.
Hvor mange fikk du?
-Ingen. -Elleve.
Katten min har vært sliten som bare faen i det siste.
-Er våpnene kalde og åpne? -Ja.
Greit. Da drar vi hjem. Tilbake til basen. Hold dem opp.
Nå kommer de.
Herregud! Helvete!
Lakeman.
Du skjøt meg i det jævla ansiktet!
Beklager, Leslie.
Jøss, vi venter virkelig til siste stund med å få Denon-avtalen i havn.
Jeg stolte på kunnskapen til Leslie. Og det skjer ikke.
-John? -Ja.
John, du må vel bli med til Luxembourg,
siden du er den eneste som er oppdatert på Leslies Denon-forslag.
-Greit. -Velkommen tilbake.
Tar du deg av de siste to tingene, er vi tilbake på riktig spor.
I Luxembourg en dag før du må.
Før hva?
Før den lille glassblåseren slipper ut av fengsel og får tilbake bagen?
Glassblåser?
Sa du ikke at glassblåseren var i fengsel og kom til å få...
-Dukkeføreren, John. -Greit.
Hva foregår her? Du virker litt ukonsentrert.
Jeg vil ikke at du skal forberede deg på å konfrontere en glassblåser
-når motstanderen er... -Det er sikkert... Er det så annerledes?
Jeg vet ikke. En dukkefører er sikkert lettere.
De bor i fantasiens små, skjøre verdener.
Glassblåsere må trosse livets harde realiteter.
Ting kan knuse når som helst. Og de blir veldig varme.
Ja.
John. Så vi burde klare dette.
Vi er i slutten av den kompliserte delen.
Nå får vi den tilbake. Det har bare gått et par uker. Vi kan få den tilbake.
Alt det viktige arbeidet ligger rett foran oss.
Vi må utgjøre en forskjell her. Så kom igjen.
Ja.
Greit. Så som jeg sa, kommer du frem dagen før vi tar tilbake bagen.
Bra, da kan jeg hvile litt.
Du skal drepe kona til fysikeren.
Den andre siden prøver også å få tak i bagen.
Jeg må ta forholdsregler mot det.
Hun har en avtale på Bettborn togstasjon med bagen.
Så vi skal ta forholdsregler mot at de møtes.
Det er en grunn til at de sendte henne. Ektemannen hennes er forbudt å fly.
I verste fall forsvinner hun fra situasjonen.
De må finne en annen måte å frakte pengene til ham på.
-Det kjøper oss noen uker. -Så vi kjøper bare tid nå?
Nei. De prøver også å flytte bagen fra A til B, John.
Og B er et dårlig sted. Det er et Iran med atomvåpen.
Du burde ikke være usikker på det,
i tilfelle du er usikker.
Jeg må gå.
Går det bra?
Patrioten
Du kan stå på et piano så mye du vil.
-Men hvis du ikke ser deg for... -Nei.
Vi mangler noen menn her.
Så, John, i siste innsats med Denon har du ansvaret.
-Helvete! -Hva var det? Sa du helvete?
-Nei, jeg sa du kan stole på meg. -Greit. Kult.
-John kan ikke reise. -Hva?
-John. -Ja.
-Kan ikke reise. -Hvorfor ikke?
-Situasjonen med papirarbeidet hans. -Hvilken situasjon?
Han jobber her teknisk sett ikke.
Jeg satte Skarpskytteren på reiselaget. Jeg kaller deg Skarpskytteren nå.
-Greit. -Men Skarpskytteren jobber her ikke.
Jeg kan ikke behandle papirarbeidet hans.
I dag var fristen for tilleggsmaterialet.
Det har jeg ikke mottatt.
Skarpskytteren kan ikke reise eller befinne seg her på eiendommen
som noe annet enn en besøkende nå.
På grunn av ansvarlighet. Ett siffer for mye.
Jeg kan ikke tulle med personalavdelingen, Skarpskytter. Beklager.
John Lakeman. Tilleggs-skattepapirer.
Likte du kjørestilen?
-Kul kjørestil. -Ja, den var kul.
Har ikke engang opplæring i det. Jeg mante det faen meg bare frem.
Herregud. Beina mine er som gelé.
-Stol. -Ikke ennå.
Lakeman får kontroll på papirarbeidet. Hvem er den fyren?
-Ektemannen min. -Du, John.
-Ja. -Vent litt.
Du er ektemannen min.
Greit, hva?
Jeg bare... Når jeg tenker på det, føler jeg meg så heldig, så sier jeg det.
Greit, vel, jeg må fortelle deg noe, vennen.
Angående oppgaven vi har jobbet med.
Kunne vi snakket sammen? Jeg har informasjonen til deg.
Vi er sent ute. Du kan tekste det.
Det har jeg ikke lov til. Jeg har ikke lov til å skrive ned noe.
Tillater ikke John det?
Nei. Han liker stemmen min.
Kult. Du har fin stemme.
-Ja. -Du har det.
Takk.
-Ron, helvete. Jeg må dra. Bare si det. -Greit. Greit, Asia...
Ja.
Skjønner.
14.00 i morgen. Flyr Asia-dukken ut av buret sitt.
Har sannsynligvis den røde greia du trenger.
Den store, mørke skjeggemannen er også der klokka 14.00 for den røde greia.
-Skjønner. -Greit.
Og jujutsu-flyplass-kompisen begynte å sjekke
passasjerlister fra Milwaukee igjen.
Så hold øyene åpne for jujutsu. Skjønner du, vennen?
Ja. Takk, vennen.
God reise.
-Eddie. -Ja?
Dreper John folk?
-Eddie? -Aldri.
Jeg vet hva hun etterforsker.
Det er drap.
-Hun tar feil. -Hun er smart.
Hun tar feil. Pappa kan forklare.
-Ja vel? -Hva mener du?
Kan faren din forklare det?
Ja, kom igjen. Ja. Pappa ville ikke bedt ham om det.
-Hvorfor ikke? -Fordi det er for mye å be om.
BETTBORN STASJON - RUE DE KOPSTAL
Han er her.
Ankom Mikham Candahar tidlig på ettermiddagen?
-På ettermiddagen 11. mai? -Ja.
Var han alene?
Ja.
Var det noe uvanlig med oppholdet hans her?
Bortsett fra at folkene dine kom? Nei. Ingenting utenom det.
Folkene mine?
Politiet. De kom for å snakke med ham.
Jeg antok at du visste det. Siden du også er fra politiet.
Hva snakket de med ham om?
Hendelsen.
Hvilken hendelse?
Den asiatiske hendelsen.
Det var en typisk situasjon.
Hun hevdet at de hadde samleie
og at han ikke betalte henne.
Som sannsynligvis var løgn. Men vi måtte jo etterforske det.
Avhørte du Mikham Candahar?
Mener du Til-og-fra?
Ja. Han hevdet at han ikke kjente henne.
Til-og-fra?
Hva mener du med Til-og-fra?
Med bagen sin.
En klespose.
Han tok den med seg overalt. Jeg ble irritert.
Hadde Mikham Candahar med seg klesposen sin?
Fra hotellet til avhøret?
Ja.
Klesposen hans var
rød.
Saken mot Mikham Candahar.
Mikham Candahar fløy til Luxembourg på samme dag som drapet fant sted.
Candahar bodde på King Gerald,
hvor en håndskrevet lapp
med adressen til drapsofferet
ble funnet i søpla fra hotellrommene.
Skrevet på interne tidsstempelkort for ansatte ved lufthavnen.
Candahar ble funnet i morges med enda en lapp
der samme adresse stod skrevet
med samme håndskrift.
Candahar var involvert i ett tilfelle av konflikt
angående en motvilje mot å slippe en bag.
Jeg tror hans veier krysset en av Barros-brødrenes
angående, som vi trodde var tilfelle med John Lakeman,
angående en bag som passerte gjennom Luxembourg lufthavn
på 11. mai.
Lakeman er ikke drapsmann.
Visstnok...
...ikke.
Jeg vil stille dere noen spørsmål om Mikham Candahar.
Han kom flytende opp fra elva,
død fra elva, med deres adresse, håndskrevet, i jakkelomma.
Stopp.
Agathe, det er Candahar.
Vi har gått over dette.
Lappen. Håndskriften.
Hotellet.
Bagen. Alt.
Hver eneste ting.
Ikke hver eneste ting.
Det er Candahar, Agathe.
Vi klarte det.
Nei.
Ikke hver eneste ting.
Glem det, Agathe.
Vi har ham.
Det er en barnetegning.
EN TRIST MANN MED DRESS
Han var i hjemmet mitt.
Myna har sett syner, Agathe.
Hun innbilte seg det.
Du presenterte henne for drap. Hun begynte å se drapsmenn.
Hun innbilte seg det.
Det er ikke bevis, Agathe.
Det er Candahar.
Dette er ikke ham.
Hvorfor skulle denne mannen være hjemme hos deg?
SAVNET - MIKHAM CANDAHAR
Kanskje det er noe med denne saken.
Der borte.
Hva?
Jeg vet ikke.
Agathe,
han finnes ikke.
Han er oppspinn.
Candahar er ekte.
Han er ekte.
Det er viktig for meg
å vite om du så den triste mannen i hjemmet vårt eller i tankene.
Greit.
Hvilken?
Begge.
Tenkte du på den triste mannen i dag?
Ja.
Tenkte du på skoene dine i dag?
Nei.
Du tenkte på den triste mannen
fordi drap er uvanlig.
Og du tenkte ikke på skoene dine,
fordi de er vanlige.
Så...
Det er bra
å se den triste mannen i tankene,
for det vil si at drap er uvanlig.
Når drap blir like vanlig som sko,
da
burde du være redd.
Det er greit, mamma,
men jeg så ham uansett.
I hjemmet vårt.
Er dette ham?
Nei.
Dette er ham.
TYHMENS & SAPERSTEIN RESONNERENDE SIRKLER
Leslie Claret, er du snill.
Beklager, Mr. Claret ankom ikke som en del av McMillan-gruppen.
Denne gangen.
-Hva er dette? -Saltløsning.
-Og? -Og morfin mot smerten.
Morfin.
La meg stille deg et spørsmål. Ikke på en sint måte.
Når en mann er bevisstløs,
er det vanlig praksis å fylle ham
med kraftige medikamenter uten å sjekke den kjemiske historien hans?
Er det vanlig praksis?
Når de har blitt skutt i ansiktet, så. Vil du at vi skal fjerne den?
Det føles...
Unnskyld?
Det føles...
Det føles slik man kan forvente seg å føles hvis man
for eksempel fløy på et magisk teppe.
Vil du at vi skal fjerne den?
Telefonen din har ringt i ti timer.
Hallo.
Mr. Claret?
Ja.
Dette er betjent Albans fra Luxembourg-politiet.
Jeg har et oppfølgingsspørsmål om John Lakeman.
Drittsekken.
Ja, den unge drittsekken.
Har du et øyeblikk?
Ja.
Mr. Claret, du nevnte at John Lakeman gikk glipp av en middag
på 11. mai for å finne en bag.
15 DAGER TIDLIGERE
Jeg spurte aldri...
Kom han tilbake med bagen?
Har du dressen din der? Du er 40 minutter forsinket.
-De sendte... -Du skulle gå...
-Ja. -Gjorde han det?
Ja, det gjorde han.
Drittsekken.
Husker du hvilken farge den var?
Rødaktig. Klespose.
Rødaktig.
Takk.
Hva gjør du?
Fjerner morfindryppet ditt.
Nå må vi ikke forhaste oss.
Hva sier du?
Jeg flyr jo her.
Jeg spør bare.
Ja?
Om hva?
Ber pappa deg om å drepe folk, John?
Jeg skal drepe en kvinne klokka 03.00 i natt.
Vil du hjelpe meg?
Selvsagt ikke.
Så hvordan skulle du være nyttig?
Dette er en sang om noen jeg drepte.
Det blåser en kul bris Overalt hvor kule Rick går
Men han ble akkurat dødsalvorlig mot meg
Jeg skremte ham og gjorde ham kvalm
Jeg fjernet kulheten fra kule Rick
Nå er han dødsalvorlige Rick
Hvis jeg trengte deg Ville du komme til meg
Legge hodet på brystet mitt
Og hjelpe meg å hvile, slik Charlie gjorde
Nå som du virkelig kjenner meg
Men det er ikke rettferdig Å sammenligne deg med Charlie
Med tanke på ømheten han viste meg
Det er lettere for ham å være nær meg
Han forstår ikke noe om etikk
Og han har sikkert fått mye opplæring
Men hvis jeg trengte deg Ville du komme til meg
Legge hodet på brystet mitt
Og hjelpe meg å hvile, slik Charlie gjorde
Nå som du virkelig kjenner meg
Jeg beklager
Jeg beklager at jeg drepte kule Rick
TI TIMER SENERE
-Hvis jeg vil høre fra deg, spør jeg. -Faen ta reglene dine, dette angår John.
-Jeg setter ned foten. -Faen ta foten din.
Jeg burde være hjemme med Efram istedenfor å hjelpe deg
-med denne jævla dritten. -Edward, slutt!
Hei.
-Hei. -Hvordan går det?
Legene fant ikke noe galt.
Altså, du fikk hard medfart,
men de sier at du ikke fikk noen brudd, ingenting er...
Ja, det går bra.
-Nei. Det går ikke bra. -Hva er klokka?
Den er legg deg ned. Det er faen meg det klokka er.
Den er 13.35.
-Det går bra. -Bare bli der, John.
Er du virkelig uskadd?
For jenta slipper ut om 25 minutter med bagen.
Legg deg, bare ligg der.
Så du sier det går bra. Går det bra?
For du gjorde ikke det du fikk beskjed om å gjøre i går.
Og hun venter på Bettborn togstasjon på den bagen.
Du kan ta den før det. Jeg kan ikke. Og han kan ikke.
Vet du hva? Faen ta deg.
John.
Jeg får ofte beskjed om å ikke gjøre noe, som det forventes at jeg likevel gjør.
Jeg fikk beskjed om å ikke gjøre dette. Denne oppgaven vår.
Det var forbudt. Men det forventes likevel at jeg gjør det.
Så hvis dette blir avslørt, da er jeg avslørt, gutten min.
Det jeg sier, John, er at dette fort gikk i oppløsning.
Og vi grov oss litt langt ned.
Hvis det ikke kommer tilbake på riktig spor...
...kan jeg havne i fengsel.
-Det går bra med meg. -Du ble påkjørt. Legg deg.
John kan snakke selv, Edward.
Jaså? Kan han det?
Eddie, det går bra. Hun er glassblåser.
Dukkefører.
Samme det.
Vent. Går det virkelig bra?
Det går faen meg bra. Gi deg.
Skal du gå og finne henne?
Ja, jeg går.
Så skynd deg.
Eiendelene mine?
Usikkert.
Sikkert hos skjørt- og strømpeavsnittet.
For det er der vi legger nesten alt.
TO MINUTTER SENERE
Hei.
Unnskyld meg.
Hallo.
Det er min bag.
Hvilken?
Den røde. Den tilhører meg.
Hvor er...
Jeg la dem igjen der. På politistasjonen.
Pengene?
Ja.
Hvorfor det?
De er tunge.
Hvorfor tok du bagen?
Jeg må lage en soloppgang til den nye forestillingen min.
Marionettforestillingen min.
Den er nøyaktig riktig farge til det.
Ville du ikke ha pengene?
Nei.
Du ville bare ha bagen?
Ja.
Greit. Så hvor er pengene nå?
Jeg etterlot dem på ubekymret vis på kommoden på damenes politirom.
Jeg liker musikken din.
Vennen min ga den til meg. Hun likte den ikke.
Jeg er lei for det.
Nei, det er greit.
Man kan ikke tilfredsstille alle.
Får jeg bruke en av sangene dine til forestillingen min?
Ja. Hvilken? Får jeg...
Resonnerende sirkler.
-Hvorfor det? -Jeg liker den bare.
"Du kan ikke engang flytte deg selv.
"Bare herfra til dit.
"Fordi ingenting og ingen er direkte."
Hvorfor liker du den?
Fordi jeg stadig stjeler ting til dukketeateret mitt,
og den får meg til å føle meg mindre ussel fordi jeg ikke er en perfekt borger.
Ingen er en perfekt borger.
Går det bra med deg? Du ser ikke bra ut.
Jeg ble nylig påkjørt av en bil.
Jøss. Hvorfor hviler du ikke?
Jeg må gjøre noe. For jobben. Nå.
Som musiker skulle man tro at du hadde en mer avslappet livsstil.
Jeg er ikke musiker.
Hvorfor ikke?
Da jeg var barn, sa vel faren min at det var et vanskelig liv.
Man må sove i biler og sånt.
Så han foreslo noe annet.
Så du driver med dukketeater? Det er ganske kult.
Ja, det er kult.
Så pengene ligger bare på kommoden?
Ja. Ved siden av løven.
-Vi ses. -Vi ses.
-Ja, hva er det? -Politistasjonen.
-Gå dit nå, Dennis. Lag en avledning. -Hvordan?
Jeg vet ikke. Du må gå nå.
To drap resonnerer rundt denne bagen.
Kult.
Det som knytter disse to mennene sammen,
er den røde bagen.
Lakeman hadde den.
Candahar hadde den.
På ulike dager.
Fortell meg om bagen.
Den var her.
Er her.
Bagen?
Ja. Er her.
Nå?
Ja.
Hvor?
På kontoret deres.
Langs veggen der jeg har miniskiene mine.
Men jeg sendte den unge kvinnen dit for å hente sakene sine tidligere.
Hun ble løslatt for 20 minutter siden.
Unnskyld?
Jeg vil anmelde noe.
Jeg ble ranet. De tok alt.
Bortsett fra brillene mine. Jeg tror ikke de ville jeg skulle jage etter dem.
Men jeg tror jeg burde anmelde det
eller noe sånt til noen.
Og mens jeg er her, skulle jeg gjerne betalt noen parkeringsbøter.
Hei. For en vakker bygning.
Den må være 100 år gammel.
John Lakeman - Skal ikke følge etter deg hvis du ikke følger etter meg!
Vær snill.
Vi ses om to uker.
Oppfør deg hos tanta di.
Pass på søstera di.
Dette er toget du tar når du prøver å forlate byen.
Bettborn stasjon.
Ja.
Hvor enn du skal,
klarer du ikke å komme deg herfra og dit så lett som du tror.
Hvorfor tar du ikke bare fra meg bagen nå?
Du leste beskjeden min. Og vilkårene frister deg. Det er grunnen.
Jeg vet ikke akkurat hvem du er.
Men jeg vet hva du jobber med.
Og jeg vet at du er trist.
Toget mitt kommer.
Hvis du lar meg gå om bord, kan du forlate
de tingene du har gjort som gjør deg trist, John,
alt det som belemrer deg,
og dra hvor enn du vil.
Og ingenting du gjorde her, vil følge etter deg.
Hvis du lar meg gå om bord, kan du dra hvor som helst.
Bli hvem som helst.
Du vil være fri.
Hallo.
Det har skjedd noe, John. Broren din har blitt bortført.
De vil ha bagen. Kom med den.
Hva?
Bagen, nå. gen. Kom med den.