‫בוקר, לזלי.‬
‫לייקמן.‬
‫אז מה אני צריך לעשות?‬
‫בקשר לקולגה המוזר שלך?‬
‫כן. עכשיו הוא גם משקר לגביי.‬
‫תלשין עליו.‬
‫אבל תקשיב, אני לא צוחקת בקשר לכך שאתה חייב להיות בטוח.‬
‫אני יודע.‬
‫סבלת מנזק מוחי,‬
‫ועכשיו אתה מבקש מאנשים לבטוח ברשמים שלך.‬
‫כן.‬
‫ביום שני בבוקר, לך לעשות הערכה חושית מלאה חוזרת.‬
‫לך לנקודה. תשתמש בכל החושים שלך כדי להיזכר. ואם זה מה שאתה זוכר,‬
‫אם אתה זוכר שהוא דחף אותך, אז זהו זה. בסדר?‬
‫אנחנו נוודא שהם יאמינו לך. אבל אתה חייב להיות בטוח.‬
‫כי אתה רוצה שיחזרו להאמין לך, נכון?‬
‫ולאחר מכן, מי יודע, אולי אפילו תחזור לצחוק.‬
‫היי.‬
‫כן.‬
‫הרגע עשית זאת.‬
‫מתי זה מסתיים? ציד הברווזים הזה.‬
‫בעוד כמה שעות.‬
‫- ומה אז? - ואז הם נוסעים ללוקסמבורג בלעדיי.‬
‫אתה יודע מה לעשות? במה אתה עדיין צריך לטפל?‬
‫אני חושב שבירדבאת' בסדר. סטיבן, לזלי, ניירת.‬
‫בסדר.‬
‫איכבוד.‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫אני חושב שאני כנראה יכול לטפל בזה.‬
‫היי, ג'ון.‬
‫הגיע הזמן להרוג כמה ציפורים בשבילי, אחי.‬
‫כמה?‬
‫טוב, כמה ציפורים צריך להרוג כדי להדליק בחורה?‬
‫- תלוי בבחורה, כנראה. - כן.‬
‫- כנראה אפס. בשביל רוב הבחורות, אני מניח. - כן.‬
‫אחת עשרה, אני חושב, איתה.‬
‫היי, ג'ון.‬
‫היי, איכבוד.‬
‫על מה אתה עובד?‬
‫להטוטי קלפים.‬
‫תבחר קלף.‬
‫שתיים עלה.‬
‫סליחה, בחור.‬
‫- ג'ון? - כן?‬
‫אני מצטער שתקפתי אותך ככה עם ההאשמות על היותך שקרן.‬
‫לפעמים, כדי להשיג תשומת לב של אנשים, אני צריך להשתמש בתכונות החזקות שלי,‬
‫ואני מניח שזה אומר להיות קצת אפל, אני מניח.‬
‫אני לא ילד אמריקאי רגיל.‬
‫אני שומע הרבה את עניין הפרש ללא הראש.‬
‫דבר אפל ועגום.‬
‫אבל למעשה, אני די קליל ועדין.‬
‫אני נהנה מהרבה מגע.‬
‫מגניב.‬
‫אני לא מה שנראה לך.‬
‫קורות החיים שלך? אוניברסיטת פנסילבניה? הצבא? הפנטגון?‬
‫- כן? - אתה בחור אמריקאי רגיל.‬
‫בסדר.‬
‫- אתה נראה כמו בחור אמריקאי רגיל. - בסדר.‬
‫אבל האם אתה כזה?‬
‫עושה רושם שאתה תחת לחץ חריג.‬
‫אולי שנינו נאבקים בציפיות מאיתנו.‬
‫שיקרת בקורות החיים שלך, ג'ון.‬
‫לא למדת באוניברסיטת פנסילבניה.‬
‫אולי אתה לא בדיוק בחור אמריקאי רגיל.‬
‫לא מה שנראה לאנשים.‬
‫אפשר לחשוב. תצטרף למועדון.‬
‫ג'ון, הייתי רוצה לחבק אותך,‬
‫ולשלוח לך מסר לא מילולי בו אני אומר, "אני מבין אותך. אני יודע איך אתה מרגיש.‬
‫"אתה פשוט אנושי. שלום, חבר מועדון."‬
‫זה הקטע בהתכרבלויות. ואני חושב שזה יכול לעזור לך.‬
‫איך זה עובד?‬
‫פשוט מתקרבים. זה הדבר הכי קל בעולם.‬
‫איך ידעת שלא למדתי באונ' פנסילבניה?‬
‫מחזור 1983. ראש ארגון הבוגרים.‬
‫הרשה למגע האנושי לשחרר דופמין, סרוטונין.‬
‫שני הורמונים שיילחמו בדיכאון שלך.‬
‫וממש ישפרו את מצב הרוח שלך.‬
‫וואו. בסדר.‬
‫היי, ג'ון?‬
‫מה קורה?‬
‫נשארה לנו עוד ציפור אחת להרוג.‬
‫כן. אז אני לא יודעת מה קורה.‬
‫כמה תפסת?‬
‫- כלום. - אחת עשרה.‬
‫כן, אז החתול שלי ממש עייף בזמן האחרון.‬
‫- הנשקים שלכם קרים ופרוקים? - כן.‬
‫בסדר. בואו נחזור הביתה. בחזרה לבסיס. תרימו אותם.‬
‫עכשיו הם באים.‬
‫אלוהים! זין!‬
‫לייקמן.‬
‫ירית בי בפרצוף, לעזאזל!‬
‫סליחה, לזלי.‬
‫אנחנו ממש מתקרבים למועד האחרון כדי לסגור את העסקה הזאת עם דנון.‬
‫סמכתי על המומחיות של לזלי. וזה לא הולך לקרות.‬
‫ג'ון?‬
‫ג'ון, אני מניח שאתה נוסע ללוקסמבורג,‬
‫כי אתה היחיד שמכיר את נאום המכירות של לזלי לדנון.‬
‫- בסדר. - ברוך שובך.‬
‫אם תטפל בשני הדברים האחרונים, אנחנו נחזור לעניינים.‬
‫בלוקסמבורג יום אחד לפני שתצטרך להיות.‬
‫לפני מה?‬
‫לפני שמנפחת הזכוכית הקטנה תצא מהכלא ותקבל את התיק בחזרה?‬
‫מנפחת זכוכית?‬
‫לא אמרת שמנפחת הזכוכית בכלא והיא תקבל...‬
‫- מפעילת בובות, ג'ון. - בסדר.‬
‫מה קורה כאן? אתה נראה קצת לא ממוקד.‬
‫אני לא רוצה שתתכונן להתמודד עם מנפחת זכוכית‬
‫- כשאתה צריך להתמודד עם... - זה כנראה... זה כל כך שונה?‬
‫טוב, אני לא יודע. מפעילת בובות זה כנראה קל יותר.‬
‫אנשים כאלה חיים בעולמות דמיוניים קטנים ושבריריים.‬
‫מנפחת זכוכית מתמודדת עם העובדות הקשות בחיים.‬
‫דברים עלולים להישבר בכל רגע נתון. והם נעשים חמים מאוד.‬
‫כן.‬
‫ג'ון. אז אנחנו אמורים להיות מסוגלים להצליח.‬
‫אנחנו בסוף החלק הקשה של זה.‬
‫בוא נחזיר את זה. עברו רק כמה שבועות. אנחנו יכולים להחזיר את זה.‬
‫כל העבודה החשובה נמצאת עוד לפנינו.‬
‫אנחנו צריכים לחולל שינוי. אז קדימה.‬
‫כן.‬
‫בסדר. אז כמו שאמרתי, אתה תגיע לשם יום לפני שאנחנו נחזיר את התיק.‬
‫טוב, אוכל לנוח קצת.‬
‫אתה תצטרך להרוג את אשתו של הפיזיקאי.‬
‫גם הצד השני מנסה להשיג את התיק הזה.‬
‫אני צריך למנוע את זה.‬
‫יש לה פגישה עם התיק בתחנת הרכבת בבטבורן.‬
‫אז אנחנו נמנע את הפגישה הזאת.‬
‫יש סיבה שהם שלחו אותה, ג'ון. בעלה נמצא ברשימת איסור הטיסות.‬
‫במקרה הכי גרוע, היא תיעלם מהמערכה.‬
‫הם יצטרכו למצוא דרך אחרת כדי להביא לו את הכסף.‬
‫- זה יקנה לנו מספר שבועות. - אז עכשיו אנחנו רק קונים זמן?‬
‫לא. גם הם מנסים להביא את התיק מנקודה א' לנקודה ב', ג'ון.‬
‫ונקודה ב' היא מקום לא טוב. ב' זה איראן מחומשת.‬
‫לא אמורים להיות לך ספקות בקשר לכך...‬
‫אם יש לך ספקות בעניין.‬
‫אני חייב ללכת.‬
‫אתה בסדר?‬
‫פטריוט‬
‫ריק הרציני עד מוות‬
‫אפשר לעמוד על פסנתר כמה שרוצים, אני מניח.‬
‫- אבל אם לא מסתכלים לשני הצדדים... - כן.‬
‫חסרים לנו כמה אנשים.‬
‫אז, ג'ון, במאמץ האחרון הזה עם דנון, אתה המוביל.‬
‫- לעזאזל! - מה זה? הרגע אמרת, "לעזאזל"?‬
‫- לא, אמרתי שאתה יכול לסמוך עליי. - בסדר. מגניב.‬
‫- כן, ג'ון לא יכול ללכת. - מה?‬
‫- ג'ון. - כן.‬
‫- הוא לא יכול ללכת. - למה?‬
‫- עניין הניירת שלו. - איזה עניין?‬
‫טוב, טכנית הוא לא עובד כאן.‬
‫החזרתי את הצלף לצוות הנסיעות. אני קורא לך "הצלף" עכשיו.‬
‫- בסדר. - טוב, הצלף לא עובד כאן.‬
‫אני לא מסוגל לעבד את הניירת שלו.‬
‫היום היה המועד האחרון להגשת המסמכים הנוספים.‬
‫הם עוד לא התקבלו.‬
‫הצלף לא יכול לנסוע, או למעשה לשהות בשטח הזה,‬
‫בשום תפקיד שאינו מוגדר כמבקר.‬
‫בעקבות סיכונים משפטיים. ספרה אחת יותר מדי.‬
‫אני לא יכול לעשות שטויות עם משאבי אנוש, צלף. סליחה.‬
‫ג'ון לייקמן. הניירת הנוספת למטרות מס.‬
‫אהבת את הנהיגה הזו?‬
‫- נהיגה מגניבה. - כן, זה היה מגניב.‬
‫אפילו לא הכשירו אותי לכך. פשוט עשיתי את זה, לעזאזל.‬
‫אלוהים. הרגליים שלי ג'לי.‬
‫- כיסא. - עוד לא.‬
‫לייקמן מסדר את הניירת. מי זה הבחור הזה?‬
‫- בעלי. - היי, ג'ון.‬
‫- כן. - חכה רגע.‬
‫אתה בעלי.‬
‫בסדר, מה?‬
‫אני רק... כל פעם שאני חושב על זה אני מרגיש כה בר מזל, ואני פשוט אומר את זה.‬
‫בסדר, יש לי משהו לספר לך, מותק.‬
‫טוב, בקשר למשימה שעבדנו עליה.‬
‫אני יכול לדבר איתך? יש לי את המידע שביקשת.‬
‫אנחנו מאחרים, בחור. אולי תכתוב לו.‬
‫אסור לי לעשות זאת. אסור לי לשים שום דבר בכתב.‬
‫ג'ון לא מרשה לך?‬
‫לא. הוא אוהב את הקול שלי.‬
‫מגניב. יש לך קול נחמד.‬
‫- כן. - באמת.‬
‫תודה.‬
‫- רון, זין. אני חייב לזוז. פשוט תגיד לי. - בסדר. אסיה...‬
‫כן.‬
‫קיבלתי.‬
‫מחר ב-14:00. בובה אסייתית תעוף הרחק מהכלוב שלה.‬
‫יהיה לה, סביר להניח, את הדבר האדום שאתה צריך.‬
‫איש זקן גדול וכהה, גם שם ב-14:00 עבור הדבר האדום.‬
‫- קיבלתי. - בסדר.‬
‫וגם, איש הג'ו ג'יטסו משדה התעופה התחיל לעבור שוב‬
‫על רשימות הנוסעים בטיסות ממילווקי.‬
‫אז תיזהר מג'ו ג'יטסו. הבנת, מותק?‬
‫כן. תודה, מותק.‬
‫נסיעה בטוחה.‬
‫- אדי. - כן?‬
‫ג'ון הורג אנשים?‬
‫- אדי? - אין מצב.‬
‫אני יודעת מה היא חוקרת.‬
‫זה רצח.‬
‫- היא טועה. - היא חכמה.‬
‫היא טועה. אבא שלי יוכל להסביר זאת.‬
‫- כן? - כן, מה?‬
‫אבא שלך יוכל להסביר זאת?‬
‫כן, בחייך. אבא לא היה מבקש ממנו לעשות את זה.‬
‫- למה לא? - כי זו בקשה גדולה מדי.‬
‫לוקסמבורג‬
‫תחנת בטבורן רח' קופסטל‬
‫הוא פה.‬
‫מלון קינג ג'רלד‬
‫דה שמפליין 77‬
‫מיקהאם קנדהאר הגיע מוקדם בשעות אחר הצהריים?‬
‫- באחר הצהריים של 11 במאי? - כן.‬
‫הוא היה לבדו?‬
‫כן.‬
‫היה משהו משונה בקשר לשהייה שלו?‬
‫חוץ מהאנשים שלך שבאו לכאן? לא. שום דבר חוץ מזה.‬
‫האנשים שלי?‬
‫המשטרה. הם באו כדי לדבר איתו.‬
‫תיארתי לעצמי שידעת זאת. היות וגם את שוטרת.‬
‫על מה הם דיברו איתו?‬
‫על התקרית.‬
‫איזו תקרית?‬
‫התקרית האסייתית.‬
‫זה היה מצב קלאסי.‬
‫היא טענה שהם קיימו יחסי מין‬
‫ושהוא לא שילם לה.‬
‫סביר להניח שזה היה שקר. אבל את יודעת, אנחנו חייבים לחקור.‬
‫אתה תחקרת את מיקהאם קנדהאר?‬
‫את מתכוונת ל"הלוך ושוב"?‬
‫כן. הוא טען שהוא לא מכיר אותה.‬
‫"הלוך ושוב"?‬
‫למה אתה מתכוון ב"הלוך ושוב"?‬
‫עם התיק שלו.‬
‫החליפון שלו.‬
‫הוא לקח אותו איתו לכל מקום. זה נהיה מעצבן.‬
‫מיקהאם קנדהאר הביא איתו את החליפון שלו?‬
‫מהמלון לחקירה?‬
‫כן.‬
‫החליפון שלו‬
‫היה אדום.‬
‫התיק נגד מיקהאם קנדהאר.‬
‫מיקהאם קנדהאר נחת בלוקסמבורג ביום הרצח.‬
‫קנדהאר שהה במלון קינג ג'רלד.‬
‫פתק בכתב יד‬
‫שעליו הכתובת של קורבן הרצח‬
‫נמצא בחדר המלון שלו.‬
‫רשום על גבי כרטיסיות זמן של צוות נמל התעופה.‬
‫קנדהאר נמצא הבוקר עם פתק שני‬
‫שעליו אותה הכתובת‬
‫וכתב יד תואם.‬
‫קנדהאר היה מעורב בעימות‬
‫הקשור לסירובו לוותר על תיק.‬
‫אני חושבת שהוא פגש באחד מהאחים בארוס,‬
‫כפי שחשבנו שהיה המקרה של ג'ון לייקמן,‬
‫בקשר לתיק שעבר בשדה התעופה בלוקסמבורג‬
‫ב-11 במאי.‬
‫לייקמן לא רוצח.‬
‫נראה...‬
‫שלא.‬
‫הייתי רוצה לשאול אתכם מספר שאלות לגבי מיקהאם קנדהאר.‬
‫הוא צף ועלה בנהר,‬
‫מת מהנהר, עם הכתובת שלכם בכתב יד, בכיס המעיל שלו.‬
‫ג'ון לייקמן‬
‫עצרי.‬
‫אגת, זה קנדהאר.‬
‫כבר עברנו על זה.‬
‫הפתק. כתב היד.‬
‫המלון.‬
‫התיק. הכול.‬
‫עברנו על הכול.‬
‫לא הכול.‬
‫זה קנדהאר, אגת.‬
‫עשינו זאת.‬
‫לא.‬
‫לא הכול.‬
‫עזבי את זה, אגת.‬
‫תפסנו אותו.‬
‫זה ציור של ילדה.‬
‫איש עצוב בחליפה‬
‫הוא היה בביתי.‬
‫מינה דמיינה דברים, אגת.‬
‫היא דמיינה את זה.‬
‫את הסברת לה מה זה רצח. היא התחילה לדמיין רוצחים.‬
‫היא דמיינה את זה.‬
‫זאת לא ראיה, אגת.‬
‫זה קנדהאר.‬
‫זה לא הוא.‬
‫ולמה שיהיה בביתך, אגת? האיש הזה?‬
‫נעדר מיקהאם קנדהאר‬
‫אולי יש משהו בקשר למקרה הזה.‬
‫שם.‬
‫מה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אגת,‬
‫הוא לא קיים.‬
‫הוא דמיוני.‬
‫קנדהאר אמיתי.‬
‫הוא אמיתי.‬
‫חשוב לי לדעת‬
‫אם ראית את האיש העצוב בבית שלנו, או בדמיון שלך.‬
‫בסדר.‬
‫אז?‬
‫גם וגם.‬
‫חשבת על האיש העצוב היום?‬
‫כן.‬
‫חשבת על הנעליים שלך היום?‬
‫לא.‬
‫חשבת על האיש העצוב‬
‫כי רצח הוא לא משהו רגיל.‬
‫ולא חשבת על הנעליים שלך‬
‫כי הן רגילות.‬
‫אז...‬
‫זה טוב‬
‫לראות את האיש העצוב בדמיון שלך‬
‫כי זה אומר שרצח אינו דבר רגיל.‬
‫כשרצח יהפוך לדבר רגיל כמו נעליים,‬
‫אז...‬
‫את צריכה לפחד.‬
‫זה נחמד, אימא,‬
‫אבל בכל זאת ראיתי אותו.‬
‫בבית שלנו.‬
‫זה הוא?‬
‫לא.‬
‫זה הוא.‬
‫תימנס וספרסטין מעגלי תהודה‬
‫לזלי קלרט, בבקשה.‬
‫אני מצטער, מר קלרט לא הגיע כחלק ממשלחת מק'מילן.‬
‫בביקור הזה.‬
‫- מה זה? - תמיסת מלח.‬
‫- ו...? - ומורפיום בשביל הכאב.‬
‫מורפיום.‬
‫תרשי לי לשאול אותך שאלה. לא בכעס.‬
‫בזמן שאדם חסר הכרה,‬
‫זה נוהל שגרתי למלא אותו‬
‫בסמים חזקים מבלי לבדוק את ההיסטוריה הכימית שלו?‬
‫זה נוהל שגרתי?‬
‫כן, אם הוא נורה בפרצוף. תרצה להפסיק את העירוי?‬
‫זה מרגיש...‬
‫סליחה?‬
‫זה מרגיש כמו...‬
‫זה מרגיש כמו מה שהיית מצפה להרגיש אם...‬
‫היית עף על מרבד קסמים.‬
‫תרצה להפסיק את העירוי?‬
‫הטלפון שלך צלצל במהלך עשר השעות האחרונות.‬
‫שלום.‬
‫מר קלרט?‬
‫כן.‬
‫כאן הבלשית אלבן ממשטרת לוקסמבורג סיטי.‬
‫יש לי שאלה נוספת לגבי ג'ון לייקמן.‬
‫המניאק.‬
‫כן, המניאק הצעיר.‬
‫יש לך רגע?‬
‫כן.‬
‫מר קלרט, ציינת שג'ון לייקמן פספס את ארוחת הערב‬
‫ב-11 במאי כדי לאסוף תיק.‬
‫לפני 15 ימים‬
‫מעולם לא שאלתי אותך...‬
‫הוא חזר עם התיק הזה?‬
‫קיבלת את החליפה שלך, בחור? איחרת ב-40 דקות.‬
‫- הם שלחו את ה... - היית אמור לעבור...‬
‫- כן. - כן, באמת?‬
‫כן, באמת.‬
‫המניאק.‬
‫אם אתה זוכר, מר קלרט, מה היה הצבע של התיק?‬
‫אדמדם. חליפון.‬
‫אדמדם.‬
‫תודה לך.‬
‫מה את עושה?‬
‫מסירה את עירוי המורפיום שלך.‬
‫טוב, בואי לא נתנהג בפזיזות.‬
‫מה את אומרת?‬
‫אני עף כאן.‬
‫אני רק שואל.‬
‫כן?‬
‫מה?‬
‫אבא מבקש ממך להרוג אנשים, ג'ון?‬
‫אהרוג אישה הלילה בשעה 3:00.‬
‫אתה רוצה לעזור לי?‬
‫כמובן שלא.‬
‫אז מה התועלת בך, בנאדם?‬
‫זה שיר על מישהו שהרגתי.‬
‫יש רוח קרירה שנושבת בכל מקום שאליו ריק המגניב הולך‬
‫אבל פתאום הוא נהיה רציני עד מוות איתי‬
‫הבהלתי אותו וגרמתי לו להרגיש רע‬
‫הוצאתי את המגניבות מריק המגניב‬
‫ועכשיו הוא ריק הרציני עד מוות‬
‫אם הייתי זקוק לך האם היית בא אליי‬
‫שם את ראשך על החזה שלי‬
‫ועוזר לי לנוח כמו צ'ארלי‬
‫עכשיו כשאתה באמת מכיר אותי‬
‫אבל זה לא הוגן להשוות אותך לצ'ארלי, בנאדם‬
‫בקשר לרכות שהוא הביע כלפיי‬
‫קל יותר בשבילו להיות קרוב אליי‬
‫הוא לא מבין כלום באתיקה‬
‫וכנראה הוא עבר הכשרה רצינית‬
‫אבל אם הייתי זקוק לך האם היית בא אליי‬
‫שם את ראשך על החזה שלי‬
‫ועוזר לי לנוח, כמו צ'ארלי‬
‫עכשיו כשאתה באמת מכיר אותי‬
‫אני מצטער, בנאדם‬
‫אני מצטער שהרגתי את ריק המגניב‬
‫עשר שעות לאחר מכן‬
‫- אם ארצה את דעתך, אשאל. - לעזאזל עם החוקים שלך, זה נוגע לג'ון.‬
‫- אני נחוש. - לעזאזל עם הנחישות שלך.‬
‫אני אמור להיות בבית עם אפרם‬
‫- במקום לעזור לך עם החרא הזה. - אדוארד, תפסיק!‬
‫היי.‬
‫- היי. - מה שלומך?‬
‫הרופאים לא הצליחו למצוא שום דבר לא בסדר.‬
‫כלומר, חטפת חתיכת מכה‬
‫אבל הם אמרו שלא... שום דבר לא נשבר, כלום לא...‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫- לא, אתה לא בסדר. - מה השעה?‬
‫הגיע הזמן לשכב. זאת השעה המזוינת.‬
‫השעה 13:35.‬
‫- אני בסדר. - פשוט תישאר שם, ג'ון.‬
‫אתה באמת לא פצוע?‬
‫כי הבחורה משתחררת עוד 25 דקות עם התיק.‬
‫תשכב, פשוט תשכב שם.‬
‫אז אתה אומר שאתה בסדר. אתה בסדר?‬
‫כי לא עשית את מה שהורו לך לעשות אתמול בלילה.‬
‫והיא תחכה בתחנת הרכבת בטבורן לתיק הזה.‬
‫אתה יכול לקחת אותו לפני כן. אני לא יכול לעשות זאת, וגם הוא לא יכול לעשות זאת.‬
‫אתה יודע מה? לך להזדיין.‬
‫ג'ון.‬
‫לעתים תכופות נאמר לי לא לעשות משהו שמצפים ממני לעשות אותו בכל מקרה.‬
‫נאמר לי לא לעשות את זה. את המשימה שלנו.‬
‫נאסר עליי. ובכל זאת מצפים ממני לעשות זאת.‬
‫אז אם זה ייחשף, ובכן, בני, אני חשוף.‬
‫מה שאני אומר, ג'ון, זה התפרק במהירות.‬
‫והתחפרנו קצת עמוק מדי.‬
‫אם המשימה לא תחזור למסלול...‬
‫אז אני עלול ללכת לכלא.‬
‫- אני בסדר. - נפגעת על ידי מכונית. שכב לנוח.‬
‫ג'ון יכול לדבר בשם עצמו, אדוארד.‬
‫כן? באמת?‬
‫אדי, אני בסדר. היא מנפחת זכוכית.‬
‫מפעילת בובות.‬
‫בכל מקרה.‬
‫רגע. אתה באמת בסדר?‬
‫אני בסדר, לעזאזל. תפסיק.‬
‫אתה הולך לתפוס אותה?‬
‫כן, אני הולך.‬
‫אז מהר.‬
‫החפצים שלי?‬
‫לא ידוע.‬
‫כנראה בחצאיות וגרביונים.‬
‫כי שם אנחנו מאחסנים כמעט הכול.‬
‫שתי דקות לאחר מכן‬
‫היי.‬
‫תסלחי לי.‬
‫שלום.‬
‫זה התיק שלי.‬
‫איזה מהם?‬
‫האדום. הוא שייך לי.‬
‫איפה ה...‬
‫השארתי אותו שם. בתחנת המשטרה.‬
‫את הכסף?‬
‫כן.‬
‫למה?‬
‫הוא כבד.‬
‫למה לקחת את התיק?‬
‫אני צריכה להכין זריחה למופע החדש שלי.‬
‫מופע המריונטות שלי.‬
‫זה הצבע המסוים שאני צריכה לכך.‬
‫לא רצית את הכסף?‬
‫לא.‬
‫רצית רק את התיק?‬
‫כן.‬
‫בסדר. אז איפה הכסף עכשיו?‬
‫השארתי אותו באופן פשוט ונינוח על השידה בחדר הנשים בתחנת המשטרה.‬
‫אני אוהבת את המוזיקה שלך.‬
‫החברה שלי נתנה לי את זה. אותה זה לא עניין במיוחד.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫לא, זה סבבה.‬
‫אי אפשר, את יודעת, לרצות את כולם.‬
‫אני יכולה להשתמש באחד מהשירים שלך במופע שלי?‬
‫כן. איזה מהם? אני יכול...‬
‫"מעגלי תהודה".‬
‫- למה? - הוא פשוט מוצא חן בעיניי.‬
‫"אתה אפילו לא יכול להזיז את עצמך.‬
‫"רק מפה לשם.‬
‫"כי שום דבר ואף אחד אינו ישר."‬
‫למה זה מוצא חן בעינייך?‬
‫כי אני כל הזמן גונבת שטויות עבור מופע הבובות שלי,‬
‫וזה גורם לי להרגיש פחות רע לגבי זה שאני לא אזרחית מושלמת, אני מניחה.‬
‫טוב, אף אחד הוא לא אזרח מושלם, כנראה.‬
‫אתה בסדר? אתה לא נראה טוב.‬
‫נפגעתי על ידי מכונית לאחרונה.‬
‫וואו. למה אתה לא נח?‬
‫אני עושה משהו. לעבודה. ממש עכשיו.‬
‫בתור מוזיקאי, הייתי חושבת שיהיה לך אורח חיים רגוע יותר.‬
‫אני לא מוזיקאי.‬
‫למה לא?‬
‫אני מניח שזה מפני שכשהייתי ילד, אבא שלי אמר לי שאלו חיים קשים.‬
‫חייבים לישון בכלי רכב ודברים כאלה.‬
‫אז בכל מקרה, הוא הציע משהו אחר.‬
‫אז את מפעילה בובות? זה די מגניב.‬
‫כן, זה מגניב.‬
‫אז הכסף פשוט יושב שם על השידה.‬
‫כן. ליד האריה.‬
‫- נתראה. - נתראה.‬
‫- כן, מה? - תחנת המשטרה.‬
‫- עכשיו, דניס, לך עכשיו. תגרום להסחת דעת. - איך?‬
‫אני לא יודע, בנאדם. אתה חייב ללכת עכשיו.‬
‫שני מקרי רצח קשורים לתיק הזה.‬
‫מגניב.‬
‫המכנה המשותף בין שני האנשים הללו‬
‫הוא התיק האדום.‬
‫הוא היה אצל לייקמן.‬
‫הוא היה אצל קנדהאר.‬
‫בימים שונים.‬
‫ספר לי על התיק.‬
‫הוא היה כאן.‬
‫הוא כאן.‬
‫התיק?‬
‫כן. הוא כאן.‬
‫עכשיו?‬
‫כן.‬
‫איפה?‬
‫במשרד שלך.‬
‫ליד הקיר, איפה שאני מחזיק את אופנוע הים שלי.‬
‫אבל קודם שלחתי את הנערה לאסוף את הדברים שלה.‬
‫היא השתחררה לפני 20 דקות.‬
‫סליחה?‬
‫אני רוצה לדווח על פשע.‬
‫שדדו אותי. הם לקחו את הכול.‬
‫חוץ מהמשקפיים שלי. אני חושב שהם לא רצו שארדוף אחריהם.‬
‫אבל אני חושב שכדאי שאדווח על כך‬
‫או משהו, למישהו.‬
‫ובזמן שאני כאן, אני מוכן גם לשלם על דוחות חניה.‬
‫היי. זה בניין יפהפה.‬
‫הוא בטח בן 100 שנים.‬
‫ג'ון לייקמן‬
‫ג'ון לייקמן - אני לא אעקוב אחריך אם אתה לא תעקוב אחריי!‬
‫תתנהגי יפה, טוב?‬
‫נתראה בעוד שבועיים.‬
‫תתנהגי יפה עם דודה שלך.‬
‫תטפלי באחותך.‬
‫זאת הרכבת שלוקחים כשמנסים לברוח מהעיר.‬
‫תחנת בטבורן.‬
‫כן.‬
‫לאן שאת הולכת,‬
‫את לא תצליחי להגיע מכאן לשם בכזאת קלות כפי שנדמה לך.‬
‫למה שפשוט לא תיקח ממני את התיק עכשיו?‬
‫קראת את הפתק שלי. והתנאים מדברים אליך, זה למה.‬
‫אני לא יודעת בדיוק מי אתה.‬
‫אבל אני יודעת במה אתה עוסק.‬
‫ואני יודעת שאתה עצוב.‬
‫הרכבת שלי מגיעה.‬
‫אם תיתן לי לעלות עליה, תוכל להשאיר כאן‬
‫את הדברים שאתה עושה ומעציבים אותך, ג'ון,‬
‫את מה שמכביד עליך,‬
‫וללכת לאן שתרצה.‬
‫ושום דבר ממה שעשית כאן לא ירדוף אחריך.‬
‫אם תרשה לי לעלות לרכבת, תוכל להיות היכן שתרצה.‬
‫להיות מי שתרצה.‬
‫אתה תהיה חופשי.‬
‫שלום.‬
‫משהו קרה, ג'ון. אחיך, הוא נחטף.‬
‫הם רוצים את התיק. תביא אותו.‬
‫מה?‬