God morgon, Leslie.
Lakeman.
Nå, vad ska jag göra?
Med din konstiga kollega?
Ja. Nu ljuger han om mig också.
Tjalla på honom.
Men du, jag menade allvar med att du måste vara säker.
Jag vet.
Du har fått hjärnskador,
och nu ber du folk att lita på din uppfattning.
Ja.
Måndag morgon gör du en fullständig sensorisk utvärdering.
Gå dit. Gör en sensorisk erinring. Om det är vad du minns,
om du minns att han knuffade dig, då är det så. Okej?
Vi ska se till att de tror dig. Men du måste vara säker.
Du vill ju få tillbaka orden, eller hur?
Och sen, vem vet, kanske du till och med skrattar igen.
Du.
Ja.
Du gjorde precis det.
När slutar detta? Andjakten.
Om några timmar.
-Vad händer sen? -Då åker de till Luxemburg utan mig.
Vet du vad du ska göra? Vad måste du ta hand om?
Jag tror att Birdbath är okej. Stephen, Leslie, pappersarbetet.
Okej.
Icabod.
Vad vill han?
Jag tror att jag kan ta hand om det.
Hallå, John.
Dags att döda några fåglar åt mig.
Hur många?
Hur många krävs det för att göra en tjej intresserad?
-Det beror nog på tjejen. -Ja.
-Troligen ingen. För de flesta tjejer. -Ja.
Men elva, för henne.
Hej, John.
Hej, Icabod.
Vad gör du?
Korttrick.
Välj ett kort.
Spader två.
Tyvärr.
-John? -Ja?
Ledsen att jag var så hård mot dig för att du har ljugit.
Ibland, för att få folks uppmärksamhet, måste jag använda mina styrkor,
och bli lite argsint, antar jag.
Och jag är ingen typisk amerikan.
Jag får ofta höra att jag är en huvudlös ryttare.
En mörk, grym typ.
Men egentligen är jag ganska sorglös och ömsint.
Jag gillar att ha mycket kontakt.
Coolt.
Jag är inte det man ser.
Din meritförteckning? Penn? Armén? Pentagon?
-Ja? -En helamerikansk pojke.
Okej.
-Du ser ut som en helamerikansk pojke. -Okej.
Men är du det?
Du verkar vara ovanligt stressad.
Kanske vi båda kämpar med förväntningar.
Du ljög om dina meriter, John.
Du har inte gått på Penn.
Kanske är du inte den helamerikanska pojken.
Inte det man ser.
Än sen. Välkommen till klubben.
John, jag vill krama dig,
och skicka ett icke-verbalt meddelande: Jag förstår. Jag vet hur du känner.
Du är bara en människa. Hej, klubbmedlem.
Det är vad kramar handlar om. Och jag tror att du kan behöva det.
Hur funkar det?
Man är bara nära varandra. Den enklaste saken i världen.
Hur visste du att jag inte har gått på Penn?
Alumn. Klassordförande 1983.
Tillåt den mänskliga kontakten att frigöra dopamin, serotonin.
Två hormoner som kan bekämpa din depression.
Och höja ditt humör rejält.
Oj! Okej.
Du, John?
Vad är det?
Vi måste döda en fågel till.
Ja. Så jag vet inte vad som pågår.
Hur många fick du?
-Inga. -Elva.
Jo, så min katt har varit skitslö på sistone.
-Är era vapen kalla och öppna? -Ja.
Okej, då åker vi hem till basen. Packa ihop.
Nu kommer de.
Herregud! Helvete!
Lakeman.
Du sköt mig fan i ansiktet!
Förlåt, Leslie.
Vi är verkligen ute i elfte timmen med att avsluta Denon-affären.
Jag räknade med Leslies expertis, men det kommer inte att bli så.
-John? -Ja.
Du får nog följa med till Luxemburg.
Du är den enda som är uppdaterad om Leslies pitch för Denon.
-Okej. -Välkommen tillbaka.
Hantera de två sista sakerna så är vi tillbaka på rätt spår.
Du är i Luxemburg en dag i förväg.
Före vadå?
Innan den lilla glasblåsaren kommer ut ur fängelset och får väskan?
Glasblåsaren?
Sa du inte att glasblåsaren sitter inne och kommer att få...
-Hon är dockspelare, John. -Okej.
Vad pågår? Du verkar lite ofokuserad.
Jag vill inte att du ska förbereda dig på att möta en glasblåsare...
-när du ska möta... -Det är nog... Är det sån skillnad?
Jag vet inte. En dockspelare är nog lättare.
De lever i små, sköra fantasivärldar.
Glasblåsare stöter på livets hårda fakta.
Att saker kan gå sönder när som helst. Att de blir mycket heta.
Ja.
John. Vi borde kunna klara det här.
Vi är i slutet av den orosfyllda delen.
Vi tar tillbaka den. Det har bara gått ett par veckor. Vi kan få tillbaka den.
Allt det viktiga arbetet är där ute framför oss.
Vi behöver göra skillnad här. Så kom igen.
Javisst.
Okej. Jag sa ju att du kommer dit dan före vi tar tillbaka väskan.
Bra, då hinner jag få lite vila.
Du ska döda fysikerns fru.
Den andra saken är att du ska ta tillbaka väskan.
Jag måste varna för det.
Hon har ett möte på Bettborns tågstation och har väskan med sig.
Så vi ska se till att de inte träffas.
De skickade henne av en anledning. Maken står på en flygförbudslista.
I värsta fall försvinner hon från scenariot.
De får hitta ett annat sätt att ge honom pengarna.
-Det ger oss ett par veckor. -Så vi köper bara tid nu?
Nej. De försöker också ta väskan från A till B, John.
B är ett dåligt ställe. B är ett beväpnat Iran.
Du borde inte vara osäker på det...
Om du är osäker på det...
Jag måste gå.
Är du okej?
Det går säkert bra att stå på ett piano.
-Men tittar man inte åt båda hållen... -Ja.
Det fattas några här.
John, vid det sista rycket med Denon tar du över.
-Skit! -Vadå? Sa du "skit"?
-Nej, jag sa att du kan räkna med mig. -Okej, så bra.
-John kan inte åka med. -Vadå?
-John. -Ja.
-Kan inte åka med. -Varför inte?
-Hans administrativa situation. -Vadå för situation?
Rent tekniskt arbetar han inte här.
Jag satte in Sure Shot i resegruppen igen. Jag kallar dig så nu.
-Okej. -Men Sure Shot jobbar inte här.
Jag kan inte behandla hans dokument.
Idag var sista dagen för kompletteringar.
Vi har inte fått det än.
Sure Shot får inte resa eller ens vara på det här området,
på något annat sätt än som besökare nu.
Det är vårt ansvar. En siffra för mycket.
Jag kan inte gå emot personalavdelningen, Sure Shot. Ledsen.
John Lakeman. Kompletterande skattepapper.
Gillade du hur jag körde?
-Coolt. -Ja, det var coolt.
Jag är inte ens utbildad. Jag bara körde.
Herregud. Jag har spaghetti i benen.
-Stolen. -Inte än.
Lakeman fixar papperen. Vem är han?
-Min make. -Du, John.
-Ja. -Vänta lite.
Du är min make.
Okej, vadå?
Jag... När jag tänker på det känner jag mig glad, och säger det högt.
Okej, men jag har nåt att berätta, älskling.
Angående uppgiften som vi har jobbat med.
Kan jag få prata med dig? Jag har din information.
Vi är sena. Du kan messa den.
Jag får inte göra det. Får inte skriva ner nåt alls.
Tillåter inte John det?
Nej. Han gillar min röst.
Coolt. Du har en fin röst.
-Ja. -Det har du.
Tack.
-Ron, jag måste åka. Bara säg det. -Okej. Asien...
Ja.
Jag fattar.
Kl. 14.00 i morgon. Asiendockan flyger ut ur sin bur.
Har troligen den röda grejen du behöver.
Stor, mörk, skäggig man är också där vid två för den röda.
-Jag fattar. -Okej.
Och Jiu Jitsu-killen från flygplatsen började kolla
Milwaukee-flygpassagerarlistor igen.
Så håll utkik efter Jiu Jitsu. Okej, älskling?
Ja. Tack, älskling.
Ha en bra resa.
-Eddie. -Ja?
Dödar John människor?
-Eddie? -Inte en chans.
Jag vet vad hon utreder.
Ett mord.
-Hon har fel. -Hon är smart.
Hon har fel. Pappa kan förklara.
-Jaså? -Vadå, jaså?
Kan din pappa förklara det?
Ja, kom igen. Pappa skulle inte be honom göra det.
-Varför inte? -Det är för mycket begärt.
LUXEMBURG
BETTBORN-STATIONEN RUE DE KOPSTAL
Han är här.
Kom Mikham Candahar hit tidigt på eftermiddagen?
-Den 11 maj? -Ja.
Var han ensam?
Ja.
Var det nåt ovanligt med hans vistelse?
Bortsett från att era medarbetare kom hit? Nej, inget bortsett från det.
Medarbetare?
Polisen. De kom för att prata med honom.
Jag antog att ni visste det. Ni är ju också polis.
Vad pratade de med honom om?
Incidenten.
Vilken incident?
Den asiatiska incidenten.
Det var en typisk situation.
Hon påstod att de hade haft sex
och att han inte hade betalat henne.
Vilket troligen var en lögn. Men vi måste ju undersöka det.
Frågade ni ut Mikham Candahar?
Menar ni han som går ut och in?
Ja. Han påstod sig inte känna henne.
Ut och in?
Vadå ut och in?
Med sin väska.
En resegarderob.
Han tog med den överallt. Det retade mig.
Tog Mikham Candahar med sig sin resegarderob?
Från hotellet till utfrågningen?
Ja.
Hans resegarderob var...
Röd.
Fallet mot Mikham Candahar.
Mikham Candahar flög till Luxemburg samma dag som mordet.
Candahar bodde på King Gerald
där en handskriven lapp
med adressen till mordoffret
hittades i soporna.
Den var skriven på ett internt tidkort för flygplatspersonal.
Candahar hittades i morse med en annan anteckning,
men med samma adress,
och samma handstil.
Candahar var involverad i en konflikt
som gällde att han inte ville släppa ifrån sig en väska.
Jag tror att han stötte på en av bröderna Barros
för, som vi trodde var fallet med John Lakeman,
en väska som passerade genom Luxemburgs flygplats
den 11 maj.
Lakeman är ingen mördare.
Så vitt vi vet.
Nej.
Jag vill ställa några frågor om Mikham Candahar.
Han flöt upp i floden,
död, med er adress nedskriven för hand i rockfickan.
Stopp.
Agathe, det är Candahar.
Vi har gått igenom detta.
Anteckningen. Handstilen.
Hotellet.
Väskan. Allting.
Varenda detalj.
Inte varenda detalj.
Det är Candahar, Agathe.
Vi har löst det.
Nej.
Inte varenda detalj.
Släpp det, Agathe.
Vi har honom.
Det är en barnteckning.
EN SORGSEN MAN I KOSTYM
Han var i mitt hem.
Myna har sett saker, Agathe.
Hon inbillade sig det.
Du introducerade henne för mord. Hon började se mördare.
Hon inbillade sig det.
Det är inga bevis, Agathe.
Det är Candahar.
Det här är inte han.
Varför skulle den mannen vara i ditt hem?
FÖRSVUNNEN
Kanske det är nåt med hans fall.
Där borta.
Vadå?
Jag vet inte.
Agathe,
han existerar inte.
Han är påhittad.
Candahar är verklig.
Han är verklig.
Det är viktigt för mig
att få veta om du såg den sorgsna mannen i vårt hem, eller i dina tankar.
Okej.
Vilket?
Båda delarna.
Har du tänkt på den sorgsna mannen idag?
Ja.
Har du tänkt på dina skor idag?
Nej.
Du tänkte på den sorgsna mannen i kostym
eftersom mord är nåt ovanligt.
Du tänkte inte på dina skor
eftersom det är nåt vanligt.
Så...
Det är bra...
att se den sorgsna mannen i tankarna,
för det betyder att mord är ovanligt.
När mord blir lika vanligt som skor...
Det är då...
du bör bli rädd.
Det är bra, mamma,
men jag såg honom.
I vårt hem.
Är det han?
Nej.
Det är han.
Leslie Claret, tack.
Jag är ledsen. Mr Claret är inte med dem som ska bo här från McMillan.
Inte den här gången.
-Vad är det där? -Saltlösning.
-Och? -Och morfin mot smärtan.
Morfin.
Låt mig ställa en fråga. Inte på ett arg sätt.
Om en man är medvetslös...
är det då en standardprocedur att fylla honom
med starka droger utan att kolla hans kemiska bakgrund?
Är det standardförfarande?
Ja, om nån har blivit skjuten i ansiktet. Ska vi sluta ge er det?
Det känns...
Ursäkta?
Det känns som...
Det känns som man kan vänta sig att känna om man...
till exempel... flög på en flygande matta.
Vill ni att vi tar bort det?
Er telefon har ringt de senaste tio timmarna.
Hallå.
Mr Claret?
Ja.
Detta är kriminalpolis Albans från Luxemburg stads polis.
Jag har en fråga, en extra fråga, om John Lakeman.
Skithögen.
Ja. Den unga skithögen.
Har ni tid?
Jadå.
Mr Claret, ni sa att John Lakeman missade en middag
11 maj, för att få sin väska.
Jag frågade er aldrig...
om han kom tillbaka med väskan?
Har du ingen kostym? Du är 40 minuter sen.
-De skickade min... -Du skulle gå...
-Ja. -Gjorde han det?
Ja, det gjorde han.
Skithögen.
Kan ni minnas vilken färg väskan hade?
Rödaktig. En resegarderob.
Rödaktig.
Tack så mycket.
Vad gör du?
Jag tar bort morfindroppet.
Nej, ha inte så bråttom.
Vad sägs om det?
Jag flyger ju.
Jag vill bara fråga en sak.
Ja?
Vad?
Ber pappa dig att döda folk, John?
Jag ska döda en kvinna klockan tre inatt.
Vill du hjälpa mig?
Så klart inte.
Vilken nytta gör du då?
Det här är en låt om nån jag dödade.
En kylig bris blåser Där Coola Rick går
Men plötsligt blev han dödsallvarlig Mot mig
Jag skrämde honom så han ville spy
Jag tog det coola ur Coola Rick
Så nu är han Dödsallvarliga Rick
Om jag behövde dig Skulle du komma till mig
Lägga ditt huvud mot mitt bröst
Och hjälpa mig få vila Som Charlie
Nu när du verkligen känner mig
Men det är inte rättvist att jämföra dig Med Charlie
När det gäller ömheten han gav mig
Det är lättare för honom att vara nära mig
Han förstår ingenting Om etik
Och han har nog fått mycket träning
Men om jag behövde dig Skulle du komma till mig
Och lägga ditt huvud mot mitt bröst
Och hjälpa mig få vila Som Charlie
Nu när du verkligen känner mig
Jag är så ledsen
Ledsen för att jag dödade Coola Rick
10 TIMMAR TIDIGARE
-Jag skulle be om din åsikt. -Fan ta dina regler, det är John.
-Jag sätter ner foten. -Fan ta din fot.
Jag borde vara hemma med Efram istället för att hjälpa dig...
-med den här skiten. -Sluta, Edward!
Hej.
-Hej. -Hur är det?
Läkarna kunde inte hitta nåt fel.
Du fick ju en rejäl smäll,
men de sa att det inte var... Inget är brutet, eller...
Jag är okej.
-Nej. Du är inte okej. -Vad är klockan?
Vilodags. Det är vad klockan är.
Klockan är 13.35.
-Jag är okej. -Stanna där, John.
Är du verkligen oskadd?
För tjejen släpps ut om 25 minuter, med väskan.
Ligg ner, bara ligg där.
Du säger att du är okej. Är du okej?
För du gjorde inte det som du fick instruktioner om att göra igår kväll.
Och hon väntar på Bettborns tågstation, på väskan.
Du kan ta den före dess. Jag kan inte. Och han kan inte göra det.
Vet du vad? Fan ta dig.
John.
De säger ofta åt mig att inte göra saker som jag sen förväntas göra ändå.
De sa åt mig att inte göra detta. Vårt uppdrag.
Jag förbjöds göra det. Men jag förväntas göra det ändå.
Så om det här avslöjas... Då blir jag avslöjad.
Vad jag säger, John, är att detta gick snett ganska snabbt.
Och vi gick lite för djupt in i det.
Om det inte hamnar på rätt spår nu...
kan jag hamna i fängelse.
-Jag är okej. -Du blev påkörd av en bil. Ligg ner.
John kan tala för sig själv, Edward.
Jaså? Kan han det?
Eddie, jag är okej. Hon är bara en glasblåsare.
En dockspelare.
Vilket som.
Vänta. Är du verkligen okej?
Jag mår bra, för fan. Sluta nu.
Tänker du gå och möta henne?
Ja, det ska jag.
Då får du skynda dig.
Mina saker?
Osäkert.
De är nog på Kjol- och strumpbyxavdelningen.
Vi sätter nästan allting där.
TVÅ MINUTER SENARE
Hallå.
Ursäkta.
Hej.
Det där är min väska.
Vilken då?
Den röda. Den är min.
Var är...
Jag lämnade dem där. I polishuset.
Pengarna?
Ja.
Varför då?
Den blev så tung.
Varför tog du väskan?
Jag måste göra en soluppgång till min nya föreställning.
Min dockteater.
Den har rätt färg för det.
Så du ville inte ha pengarna?
Nej.
Du ville bara ha väskan?
Ja.
Okej. Så var är pengarna nu?
Jag lämnade dem på ett sorglöst sätt på byrån i damernas polisrum.
Jag gillar din musik.
Min vän gav mig den. Hon tyckte inte om den.
Förlåt mig.
Nej, det är lugnt.
Man kan ju inte göra alla nöjda.
Får jag använda en av dina låtar i min föreställning?
Javisst. Vilken då? Kan jag...
"Circles of Resonance."
-Varför just den? -Jag gillar den bara.
"Du kan inte ens förflytta dig själv.
"Bara härifrån och dit.
"Eftersom inget och ingen är helt raka."
Varför gillar du det?
Eftersom jag stjäl skit hela tiden till min dockteater,
och den gör att jag skäms mindre för att jag inte är en perfekt medborgare.
Ingen är en perfekt medborgare.
Är du okej? Du verkar inte må så bra.
Jag blev påkörd av en bil nyligen.
Oj! Varför vilar du inte?
Jag gör en sak. För jobbet. Just nu.
Som musiker kunde man tro att du skulle ha en mer avslappnad livsstil.
Jag är inte musiker.
Varför inte?
Jag antar för att när jag var liten sa min pappa att det var ett hårt liv.
Man måste sova i bilen och så där.
Så... Han föreslog nåt annat.
Så du spelar dockteater? Det är ju ganska coolt.
Ja, det är coolt.
Så pengarna ligger på byrån.
Ja, bredvid lejonet.
-Vi ses. -Ja.
-Ja, vad? -Polisstationen.
-Nu, Dennis, gå nu. Avled dem. -Hur då?
Jag vet inte. Du måste gå dit nu.
Två mord handlar om väskan.
Coolt.
Den gemensamma nämnaren mellan dessa två män
är den röda väskan.
Lakeman hade den.
Candahar hade den.
Olika dagar.
Berätta om hans väska.
Den fanns här.
Den är här.
Väskan?
Ja. Den är här.
Nu?
Ja.
Var då?
På ert kontor.
Vid väggen där jag har min jetski.
Men jag skickade dit den unga kvinnan för att hämta sina saker tidigare.
Hon släpptes för 20 minuter sen.
Ursäkta?
Jag vill göra en anmälan.
Jag blev rånad. De tog allt.
Förutom mina glasögon. Jag tror inte att de ville att jag skulle jaga dem utan dem.
Men jag tror att jag borde göra en anmälan
eller så, till någon.
Medan jag är här skulle jag inte ha nåt emot att betala mina parkeringsböter.
Hej. Vilken fin byggnad.
Den är säkert hundra år gammal.
John Lakeman - Jag följer inte efter dig om du inte följer efter mig!
Var snäll.
Vi ses om två veckor.
Uppför dig väl inför din moster.
Ta hand om din syster.
Det här är tåget man tar om man vill komma bort från stan.
Från Bettborn-stationen.
Ja.
Vart du än ska...
kommer du inte att kunna ta dig så lätt härifrån och dit som du tror.
Varför tar du inte bara väskan från mig nu?
Du läste min anteckning. Och villkoren lockar dig, det är därför.
Jag vet inte exakt vem du är.
Men jag vet vad du gör.
Och jag vet att du är sorgsen.
Mitt tåg kommer nu.
Låter du mig gå ombord kan du lämna dem nu.
De där sakerna som du har gjort som gör dig sorgsen, John.
Vad som än tynger dig,
och du kan åka vart du vill.
Inget du har gjort här kommer att följa med dig.
Låter du mig gå ombord kan du vistas där du vill.
Vara den du vill.
Du blir fri.
Hallå.
Det har hänt något, John. Din bror, de har tagit honom.
De vill ha väskan. Kom med den.
Vadå?
Väskan. Genast. n. Kom med den.