Ядерна програма Ірану неактивна, цей чоловік хоче, щоб так і було.
А цей хоче її активувати.
Спробуємо купити вибори.
У нас є той, хто це зробить. Привези йому гроші,
а потім ще з'їзди в Іран восени
переконатися, що гроші дійшли.
Як?
«МакМілан» проєктує нафтогазову інфраструктуру.
Цей проєкт відбудеться у двох місцях.
В Ірані та Люксембурзі.
«МакМілан» працює з обома сторонами.
Треба лише перенести сумку з грошима, Джоне.
Ніколи не буває так просто.
Одразу після вас, Лейкмане.
Мені треба здати сумку в багаж.
Дякую.
Детектив Аґата Альбан. Відділ убивств.
Наш чоловік із сумкою зник. Він так і не висадився в Ірані.
Здається, він лишився у Люксембурзі.
Дозволив нелегальне використання
грошей США для впливу на вибори в Ірані.
Потім віддав гроші поганцю, що використає їх для того,
аби повернути Іран на шлях активації ядерної зброї.
Гроші має отримати дружина фізика.
У нього немає сумки.
Вона втекла із сумкою.
Як? Було одне перевезення. З пункту А в пункт Б.
Я вже це чув. Ще раніше.
На той момент ми були переконані, що зможемо повернути сумку.
Єдиною перешкодою для знайдення сумки
й продовження плану був мужик з дівчачим ім'ям.
Об'єднаймося й вирушаймо в Люксембург
як одне міцне ціле і дістаньмо довбаний договір із «Деноном».
Усі, крім Лейкмана. Він не їде.
Боже!
Ти мені, бляха, в обличчя поцілив!
-Що це? -Морфій, від болю.
Відчуття таке,
ніби летиш на килимі-літаку.
Що тебе турбує?
Він не в нормі.
Ви спите вісім годин, як рекомендовано?
Ні.
-А скільки спите? -Набагато менше.
Скільки годин?
Нуль годин.
Дівчисько виходить із сумкою
через 25 хвилин.
Вибачте, це моя сумка.
А де… гроші?
Я залишила їх там.
У відділку поліції.
Біля лева.
-Що? -Поліцейський відділок.
Вже, Денісе.
Просто зараз. Відволічи їх.
ДЖОН ЛЕЙКМАН
Джон Лейкман — Я не переслідуватиму вас, якщо ви не переслідуватимете мене.
Якщо дозволите мені на нього сісти, можете залишити тут
усе, що ви робите і через що вам сумно, Джоне,
що б вас не обтяжувало,
і податись, куди хочете.
Ніщо з того, що ви зробили, вас не дожене.
Алло.
Трапилась біда, Джоне.
У них твій брат. Вони хочуть сумку.
Принось її.
ПАТРІОТ. ПРОДОВЖЕННЯ
ПОДІЇ У ПАРИЖІ
Треба 18 рулонів з червінцями.
Червінцями?
Ага.
Що таке червінець?
Монета.
А точніше?
Точніше — десять центів. Десятицентова монета, пані.
Червінці.
Ці важчі.
Ніж що?
Ніж американські червінці.
Це не американські червінці.
Це сантими.
Європейські монети номіналом 10 центів.
Бо ви в Європі.
Бляха.
Тату, вони хочуть…
Вони хочуть грошей. Які Джон сьогодні забрав.
Відійдіть від дверей, будь ласка.
Поїзд від'їжджає зі станції.
Мама, тітка Сельма каже, що ми побачимо одна одну із поїздів.
Пасажири, займіть свої місця. Двері зачиняються.
Поїзд від'їжджає.
Наступна зупинка — Голлеріх.
«Тріснути жінку по голові? Шкарпеткою, повною червінців?» Що?
Так. Такий був план.
У разі, якби сумка була в цієї жінки.
Це безвідмовний варіант.
Якби сумка була у жінки.
Тепер план змінився.
В якому сенсі?
В сенсі, що сумка в іншої жінки.
Розповісте передісторію?
Він прийшов по допомогу.
У Люксембурзі?
У Мілвокі.
У ніч перед вильотом до Люксембурга він прийшов до мене додому.
І попросив про допомогу?
-Так. -Чому саме до вас?
Не знаю.
Що ви йому сказали?
Я сказав, що не думаю, що можу йому чимось допомогти
у тому стані, в якому був.
А він що відповів?
Він сказав, що я краще, ніж нічого,
бо в нього, як я розумію, більше нічого не було.
А яка ваша відповідь на це?
Я довго про це думав.
Про те, що ви краще, ніж нічого?
Так.
Тоді я спитав його, чи можна мені пройтися й усе обдумати,
бо я не готовий був одразу погодитись.
І що ви таки вирішили?
Під час прогулянки я перестав думати конкретно про це
і почав думати про дещо інше.
Що саме?
Про те, що хлопчина явно виглядав так, ніби йому була потрібна допомога.
ПАТРІОТ
АМЕРИКАНСЬКІ ЧЕРВІНЦІ
Джон Лейкман.
Хто такий Джон Лейкман?
Лейкман був підозрюваним у розслідуванні вбивства.
У «Спідничках».
Точно. З нього зняли підозри.
Так, але Аґата приходила сьогодні до мене й розпитувала про нього.
Його знову підозрюють?
Певно, пов'язаний з другим померлим через сумку з одягом.
Аґата пірнула б у це…
Та мала відлучитись на вечір
з якоїсь невідомої причини.
А інші у «Спідничках»
не знають про Джона Лейкмана.
І дві нові справи з'явилися сьогодні ввечері у нашому відділі, сержанте.
Напади. Пов'язані з двома вбивствами.
Це ж означає, що є чудова можливість
для відділу крутих хлопців —
розслідувати вбивство.
Хоч убивства й не до нашого відділу.
Це доведе, які ми круті.
Це точно. Саме тому я тебе викликав з побачення. Через цей шанс.
Так, і все, що нам треба зробити, — це використати докази, які зібрали
жіночки під час розслідування.
Так і є.
А ми додамо лише останню деталь. Останній шматочок пазлу Джона Лейкмана.
Точно.
Буде неймовірно круто.
І доведемо так, що жінки мають випічкою займатися.
Крутяк.
Що там?
Джоне, червінці, що мені дали
сьогодні, вони не такі, як американські.
Ти про що взагалі?
Американські червінці найменші з усіх монет.
Але у них найбільша вартість.
-А тут усе логічніше. Я не знав. -Джеку.
Дістань гроші.
Вони більші за пенні й нікелі, тому й важчі.
Я не знаю, що я тримаю.
Я ніколи нікого не бив по голові європейськими червінцями.
Я не хочу нікого вбивати.
І відвали вже, Джоне.
Сказав, я стежитиму за якоюсь дівкою в хіджабі,
а не слідчою відділу вбивств. Я й слідчих не бачив.
Бий її слабше, аніж зазвичай людей б'єш.
Так, але наскільки?
Не хочу, щоб було надто легко.
Щоб вона не стояла, дивлячись на мене,
типу «ай!», а потім арештувала.
Я ще не випробував цю зброю.
На американських червінцях я з роками добре руку набив.
Я просто хочу додому, Джоне. От і все.
І я думаю, ця жіночка знає, що я американець.
Я більший за все, що тут є.
Ну, трясця твоєї матері, Бьордбете.
Може, спробуй щось крім загадування бажань.
Це мені точно не допоможе. Зберися, бляха.
Бо мені доведеться щось зробити, якщо ти чогось не зробиш.
Алло?
Ви отримували вчора дзвінок від слідчої Аґати Альбан?
Так, отримував.
Щодо чого?
Щодо загадкового молодого засранця, Джона Лейкмана.
Є новини від Аґати?
Щойно набрала останній номер, на який та дзвонила з роботи.
Це був дзвінок щодо Джона Лейкмана.
Я думала, вона викреслила Джона Лейкмана з цієї справи.
Вочевидь, ні.
Є якісь припущення, де вона ділася?
Жодного слова не сказала.
Думаєте, Лейкман у цьому замішаний?
Я просто хотів би дізнатися, хто ти насправді.
-Єдина дитина. -Зрозуміло.
-У мене двоє синів. -Гарно.
Мій син — не той, ким ти його вважаєш.
Він хороший хлопець.
Може, даси хлопцеві поблажку?
Від одного буксирника іншому.
Ні.
-Париж? -Ага.
-Мамо. -Це хто?
-Ерік. Мій син. -Син?
Ти й його розбудив.
Отакої.
Нічого собі, друже.
Так, зараз 05:00. Ти всіх розбудив.
Можеш пізніше подзвонити?
Ну… Ти точно не можеш хоч хвилинку поговорити?
Не займу багато часу.
Мені просто треба трохи часу, Маркусе, щоб…
Просто треба часу, щоб сказати,
що мені шкода, синку.
Можна, я навідаю тебе?
Я хочу тебе навідати.
Будь ласка, друже.
Тебе й хлопака твого. І твою дружину.
Синку, я чистий, тверезий.
Вже доволі довго.
От керую «МакМіланом».
І все…
Майже добре. Майже чудово.
Крім того…
Я хочу навідати тебе, синку.
Я приїду до тебе. Наступного тижня?
Добре, тату.
Чудово.
Я тобі скоро подзвоню, визначимося із датою й часом.
-Добре, тату. -Дякую, Маркусе.
Боже!
Чорт забирай!
Ти мені, бляха, в обличчя поцілив!
РЕЙМС — ПАРИЖ АЕРОПОРТ ПАРИЖА
-Алло? -Бачив би ти, що я щойно зробив.
Гроші в тебе?
Ще ні, але я не викликав жодної підозри. Все було супер.
Джеку, забери гроші. Вони їдуть в аеропорт.
Як я, бляха, це зроблю в аеропорту?
А мені доведеться дещо зробити, якщо ти не відповідатимеш.
Пасажири, приготуйтесь до виходу.
Усі пасажири мають вийти на кінцевій.
Пересадковий поїзд прибуває через 40 хвилин на третю платформу.
За останніх три тижні у Люксембурзі сталося два вбивства.
Ви — брат одного з убитих.
А ви — брат іншої жертви.
Кажете, що напади на вас сьогодні
не пов'язані з цими вбивствами?
Ви мене за дурня маєте?
Це був випадковий напад.
Випадковий.
-Можна мені штани якісь… -Закрийся нахрін!
Не знаю, що тут роблю. Я хотів заяву написати.
Ти — людина, пов'язана з двома вбивствами у місті Люксембург.
Ви більше не в «Спідничках і панчішках».
Подивимось.
Не хочу, щоб дівчата побачили, що ми скопіювали їхню дошку з доказами.
Не сци. Показуй.
ЛЕЙКМАН МАККЛАРЕН
Просто тут!
І ти вештаєшся поруч під час убивств.
Мене вже допитували.
Я не допитував.
Нічого не знаю.
Ти колега Джона Лейкмана?
Ага.
То хто він такий?
Промисловий інженер.
Побачимо.
Побачимо після того, як він проведе ніч у кімнаті для затриманих. Голяка.
Це неприпустимо.
Згідно з конвенцією, ми маємо його одягом забезпечити.
То давайте йому лише пасок дамо.
Щось невелике, щоб майже голим лишився.
Не будь телепнем. Пасок — це не одяг, а аксесуар.
Упевнений?
У чому?
Упевнений, що пасок — це аксесуар?
Так. Ти купуєш щось в інтернеті? Типу, в Zappos?
Ага.
Ну, то паски там у розділі аксесуарів. Там, де й хусточки.
Ну, тут не написано, що це має бути чоловічий одяг.
Можемо дати йому жіночу коротеньку блузочку абощо.
Не знаю. Звучить класно, але я не впевнений.
Якщо про нас згодом знімуть фільм,
що дуже вірогідно, це може здатись жорстоким і непрофесійним.
Дамо йому найбільшу чоловічу сорочку.
Без штанів.
Носитиме велику сорочку, як жінка, що ходить
по твоїй квартирі зранку після перепихону.
Це психологічно його роздавить,
і нам буде смішно на нього дивитися,
знаючи, що ми це навмисне зробили.
Ага, точно.
Ми маємо повернути цих двох до лікарні.
Американець буде тут.
03 ЛЮТОГО 2017 РОКУ — 11:50:00
Терміновість і поспіх визначали всі події на тій стадії.
Попередні справи
не так швидко набирали обертів.
Остання зупинка перед аеропортом Шарля де Голля.
Різні помилки внаслідок рішень.
Тобто перетнулися дві людини, які не мали б…
У цьому місці,
у цій фазі підвищеної небезпеки,
через термінову потребу повернути все,
відбувалися ці небезпечні зміни
через спільні, обмежені обставини.
Суміжні потреби.
П'ять хвилин до Шарля де Голля.
Якщо тобі треба терміново втекти з великого міста, скажімо, з Люксембурга,
то, наприклад, до Люксембурга є лише 40 рейсів на день.
А з Парижа, туди й назад, —
1300 рейсів на день.
Пасажири, вихід в аеропорту де Голля.
Якщо ти під загрозою і тобі треба втекти,
ти летиш у Париж,
де зустрінеш…
Точно зустрінеш
інших, у такому ж стані загрози та поспіху.
І ці перетини, які неможливо більше контролювати чи уникати,
створюють умови для показової небезпеки.
ПАРИЖ
Поїзд прибув до аеропорту Шарля де Голля.
Лейкман зник?
Так.
І Аґата теж. Це точно не збіг.
Ні. Якщо ми знайдемо його… Можливо, знайдемо і її, так?
Лейкман не відповідає на дзвінки.
МакКларен так само.
Що коїться?
Щось лихе.
Гаковий шлюз із із кігтями
віщує світанок сміливої нової ери для різьбового гарту на розтяг
у всіх 13 класах з шестигранними скошеними дренажами
та еластичністю стопорної гайки зі скошеним клапаном.
От і все.
Дякую вам за ваш час.
Дякую, «Гальванайзд Юнайтед». Наступний — Джон Лейкман
із промислової трубопровідної компанії «МакМілан», Мілвокі.
Вітаю.
Як ви?
Чудово.
Я не Джон Лейкман.
Він…
не з'явився.
Не прийшов.
Тож
я сам представлю нашу роботу.
Бляха.
Ми теж робимо те, що ви сказали.
Еластичні гайки клапана…
Тільки краще і дешевше.
Скоріш за все.
Та бляха.
Моя промова була повним лайном, так?
Думаю, так. Але я не розумію технічної специфіки вашого бізнесу.
Я теж.
Отож, Джон Лейкман.
Ви знаєте, де він перебуває?
Хотілось би знати.
Він мав вести цю срану промову про гайки замість мене.
Посадка на рейс 210 «Ейр-Франс» до Лондона починається за десять хвилин.
Я знаю, що робити.
Я знаю, що тобі каже робити твій батько, і я знаю, що робити.
Мені байдуже.
Я поїду, якщо тобі так буде легше своє робити.
У мене зворотній квиток через три години.
Але я хотіла знайти тебе і сказати, що мені байдуже.
Я кохаю тебе.
Просто завершуй і вертайся додому.
Ми ще можемо всього досягти.
Можемо залишитись наодинці, бути разом, завести дітей.
Я кохаю тебе, Джоне.
Їдь зі мною.
СКАЙ ПРАЙОРІТІ
Він чоловік, га?
Сумний чоловік?
Так.
Угу.
Ну, тоді він не може сюди заходити.
Чому?
Бо це жіноча вбиральня.
Бачила його в аеропорту? Поки тут були?
Ага.
І ще в потязі?
Так, ще в потязі бачила.
Ну, він чоловік. Сумний чи ні. Сюди він не зайде.
Ти рада, що зустрінешся з сестричкою?
Ага.
Скажи, що ти робитимеш. У Лондоні.
Це жіноча вбиральня, запам'ятала?
-Ми сім'я. -Що?
-Ми сім'я. Бери її, тримай. -Добре.
Еліс!
Кому ти дзвониш?
Алло?
Привіт, мамо.
Джоне?
Ага.
-Привіт. -Салют.
Як ти?
Усе добре.
Еліс, ти маєш затулити їй рота.
-Джоне… -І припинити плакати.
Якщо вона плаче — нічого. А якщо ти — приверне увагу.
Припини, будь ласка.
03 ЛЮТОГО 2017 Р.
Це був той ранок,
коли стартував Паризький план, як ви його називаєте,
це був той ранок, коли ви почали формувати Паризький план?
Так.
БАР-РЕСТОРАН — «ЛЬО ЕМЕРЕН»
…зобов'язав задовольнити потреби безпеки.
Лідери Ірану мають розуміти, що моя політика — не стримування,
а запобігання отримання Іраном ядерної зброї.
Я не вагатимусь застосувати силу, коли це буде необхідно,
щоб захистити США та їхні інтереси.
Для Америки…
-Томе. -…і світу.
Ага.
Не можеш просто зупинитися?
І прийняти відповідальність. І відпустити сина додому.
Тобі не спадало на думку?
Тобі варто залишитися з нами.
І я її отак залишу?
Думаю, тобі варто лишитися з нами.
Вона просинається.
Я піду, посиджу з нею в машині, щоб не привертати увагу.
Я думаю, що ти боягуз.
Зажди хвильку.
Я знаю, все це виглядає для тебе незвично.
І це справді дивно.
Так, дивакувато.
Але для мене звично знаходитися в таких умовах.
Еліс, я вже звик до того, що за мною уважно стежать
і підозрюють у таких учинках, як цей.
Це моя робота.
А інша частина моєї роботи — це щоб мене не спіймали.
Щоб завадити Ірану отримати ядерну зброю,
я не знехтую жодним з варіантів,
і так і є.
Разом з усіма елементами влади.
-Політична спроба… -Йдеться не про флот.
Еліс, дорогенька, такі відчуття виникають завжди.
І коли ми це зробимо, іранський уряд точно побачить нашу рішучість.
У тебе все ще є той диво-хлопчик?
Ти про що взагалі?
Твій Робін.
-Звичайний хлопець… -Деніс.
-Так? -Ага.
Хай приїздить.
Я його в це втягнути маю?
Та вже втягнув.
Бьордбет. Він теж знає.
Треба тобі все розповісти.
Звичайно, він знає.
-Що? -Мама.
-Твоя мама? -Так.
-Твоя мама знає? -Ага.
-Звідки? -Я дзвонив їй.
Не знаю чому, сьогодні ввечері.
Вона їде.
-Куди їде? -Сюди.
-Твоя матір їде сюди? -Ага.
Якого хріна?
Ти маєш зібратися.
Усе починає виходити з-під контролю, синку.
Якщо не можеш взяти себе в руки
й швидко повернути нам ту сумку…
Ти зараз же з цим покінчиш.
Якщо не можеш вирішити все з дружиною,
з дитиною, з собакою… Боже.
З матір'ю. Половина компанії в курсі.
Це треба буде зробити,
якщо не забереш гроші за кілька днів.
Якщо не можеш
тримати це під контролем,
то треба з цим покінчити.
Як?
Уб'єш його.
Не можу в це повірити.
У що?
Склодувка.
-Лялькарка. -Та яка різниця.
Їй не потрібні були гроші?
Ні.
-Потрібна була лише сумка? -Так.
Я…
Не можу повірити.
Так, таке трапляється.
Ніхто б так не вчинив.
Хто б так вчинив? Ніхто.
Я знаю, хто вчинив би так.
Але вона просто пішла.
Я знав, що треба було попросити в неї ключі.
Не хотів її образити.
Ну…
Тут тільки я й ти, синку. І собака.
Ми нікуди не дінемось.
Хороший песик.
Ну, не знаю. Думаю, його просто так натренували.
Він завтра їде в Париж.
На саміт ОПЕК.
У нього є будинок у Парижі.
Звучить трешово.
Це як?
Трешово.
Вбивати людину.
У будинку. Самотужки.
Звучить трешово.
Який шанс на успіх? Як гадаєш?
Не знаю.
П'ять відсотків.
Не знаю.
План з іншого боку.
Чого?
Вантаснера.
Екватора ризику Вантаснера?
Ага.
То починай думати, як це все зробити.
Починаєш завтра.
-Що робити? -У Парижі є 19 000 пістолетів.
Візьми собі один.
ВАША ДОЧКА В БЕЗПЕЦІ, У МЕНЕ. Я НЕПОДАЛІК ПАРИЖА,
ЗНАЙДУ НАЙБЛИЖЧИЙ ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ, ЛИШУ ЇЇ ТАМ.
Алло?
Усе добре?
Так.
З ким ти?
З милою жіночкою.
І…
І сумним чоловіком у костюмі.
Ще з ким?
Зі старим чоловіком у костюмі.
Дай мені жінку.
Алло?
У вас моя дочка?
Так.
Залиште її біля себе.
Творчий керівник Марія Цехмейструк ЛИШУ ЇЇ ТАМ.