Ve speciální třídě bude šťastnější.
Jak to víš?
Je opožděná.
Jen nemluví, Philippe. To není to samé.
Představuje pro nás výzvy, na něž je ta škola vybavena.
Viděl jsi jméno té školy?
Jaké?
Pedagogické centrum madam Walrafenové pro duševně zaostalé a delikventky.
No a?
No a...
Naši dceru, která nemluví, posíláme do školy plnou dívek,
které lidi bodají tužkami.
Delikventek?
Drží je odděleně. Retardované holky a delikventky.
Kromě přestávek.
Prý neumí mluvit.
Má selektivní mutismus. Umí vydávat zvuky, ale jen někdy.
Kdy třeba?
Křičí třeba tehdy, když je podrážděná.
Bezva. Zkusme ji podráždit, jestli začne křičet.
Jo, to bude bezva.
Chceš si zahrát milost?
Tu hru neznám.
Chytíme se.
Pak si hravě kroutíme a lámeme ruce,
dokud se někdo nevzdá. Když řekne milost.
Ne, díky.
Řekni milost!
Milost.
Milost?
Odpal, ty šmejdko!
Můžeš křičet?
Kdy?
Za jakých okolností?
Znáš to slovo?
Tak kdy?
Nepřinutily tě. Ani s tou jejich blbou hrou. Jsi tvrdá.
Jsem ve škole pro hloupé, ale nejsem hloupá. Mám zlého tátu.
Rozumím.
Jsem ve zlé škole, ale nejsem zlá.
Mámě na mně prostě nezáleží.
Já jsem Agathe.
ARMÁDA CIZINCŮ
0.46 Životnost prstů
Záleží tu někomu na tý zasraně důležitý
lhůtě k přišití prstů, kterou máme?
Sakra, kámo!
Je mi fuk, jestli najde prst, který může být můj.
Jedu do nemocnice a ty prsty si nechám přišít,
i když nejsou mé.
Tom říkal, že nesmíš.
Tom není můj táta!
Můj táta má dvě bistra!
-Co dělá? -Chce jít do nemocnice.
Dennisi, nemůžeš. Jednou už jsi to udělal, ne?
V minulosti?
Jo, udělal. Když mě John bodl.
A tohle je výsledek, ano? Tohle vše.
Asi se budeš muset podřídit...
Jsou to moje podělaný prsty! Pane!
-Ahoj, Tome. -Dennisi...
Sakra.
Tihle lidé tu mají být?
Ne.
Ale to nic.
Jsou to mí přátelé.
Já jsem Johnova máma.
Nevím, co se to tu sakra děje,
ale ty a ty půjdete do nemocnice.
Nemohou, Bernice.
Mohou. A půjdou.
Bezva, protože už máme míň než hodinu. Do prdele!
Kdo jsou ti lidé?
Jsem Johnův manžel.
Ne, nejsi.
-Ne, nejsem. -Pořád jsem ženatý s Alice.
Johnův nejlepší kámoš Dennis.
Mě střelili taky. Do ramene.
-Jen trochu. -Eddie, panebože!
Ale co je ještě víc bezva? Tohle je můj syn Efram.
A tohle je Carol a je úžasná. Je to veterinářka.
Prsty přišít neumí, ale je skvělá
a taky je tanečnice a máma.
A tohle je moje máma.
-Máš ty prsty? -Jo, mám je v kapse.
Dennis má jeden, ale já mám ten druhý.
Dobře, tak jedeme.
To nemůžou.
Jde o prsty tvého syna. A jeho kamaráda.
-Nejlepšího. -Cože?
Nejlepšího kamaráda.
Dobře, to říkáš nějak často. Je to divný.
Jdeme.
Dobře. Ať je po tvém, Bernice.
Nebude po mém, Tome.
Jen chci ty prsty zpátky na ruku tvého syna.
Mě nikdo nikdy neposlouchá.
Co já vím? Jsem jen ředitel rozvědky.
Dobře. Sakra.
Moje milá máma Mě donutila nechat si přišít mé dva prsty
Můj táta vyměkl a dovolil to Protože se jí trochu bojí
Páni, nebudu mít znetvořenou ruku Ale má pravdu o těch lidech
Kteří mě sledují
A až se mé falešné jméno někde objeví Pořád budu mít prostředníček
Ale taky mi tím vznikl Dodatečný medúzí problém
Musím začít zpívat písničky pro děti
A soustředit se, abych náhodou V narkóze neprozradil něco tajnýho
Je to naše technika
Ale nejspíš si na žádnou nevzpomenu Protože jsem vyčerpaný
Malý Jack Horner seděl v rohu
A pavouk mu něco udělal s palcem
A žádný parchant mu ho nedal dohromady
A ten borec mu něco udělal se lžící
Kolik žen jsi nepustil sednout?
Dnes v metru?
Ano.
Tři.
Čtyři.
Hele, Stroughsi.
Je v Paříži.
Lakeman?
Jo, John Lakeman.
Je v Paříži.
Lakeman?
-Ano. -John Lakeman?
Ano.
Bezva. Sophie taky.
Jak to věděla?
Je to Sophie, je chytrá.
Neustále sleduje toho zvláštního kongresmana.
Měla jsi pravdu. S tím podivným kongresmanem je Lakeman.
Lakeman je v Paříži.
Je v Paříži.
S kravičkou Bum bum s kostí
Čistý s čistou čistili činčilový čepec
Cupity cupity cup Bla bla opice
Černá ovce uprostřed
Starý MacDonald spadl A rozsekal si svou starou hlavu
Praskl si lebku
Co se sakra děje?
Nevím. Co?
Co?
Sakra
Jamesi?
Jamesi, haló?
Pojď, už je zima.
Jamesi?
Medúza.
Jamesi, na medúzy už zapomeň.
Musím je sledovat.
Proč, Jamesi?
To nemůžu říct.
Zlato, prosím...
Přijdu, až spočítám všechny medúzy.
Jamesi, pořád se sem vrací. Všechny je nespočítáš.
Přijdu potom.
Až je spočítáš všechny?
Ano.
Úplně všechny?
Ano.
Tolik jsem jich neviděl.
Cože, zlato?
Pořád se tu objevují.
Dobrý den.
Poznáváte něco?
Ne.
Vidíte obrysy?
Ne.
Poznáte, když jste ve světle?
Ne.
Ve tmě?
Ne.
Nic?
Nevidíte absolutně nic?
Nic.
Ahoj.
Můžeme jít.
Dobře.
Proč jsi na schodech?
Snažím se být nenápadný.
Se vším, co se tu rozpoutalo.
Šel jsem za tebou.
Proč jsi tu ty?
Nevím.
Nevíš?
Vlastně ne.
Chtěl jsem ven z pokoje
a přišel jsem sem.
Máš hlad, myško?
Ne, nic nechci.
ORANŽOVÝ PŘÍKAZ KE SPOLUPRÁCI
Lakemana propustí. Za hodinu.
-Stihli jsme to, Johne. -Jo.
Jak se cítíte? Oba dva?
Přestávají působit léky.
Máme si asi vyzvednout něco na předpis.
Měli bychom se vrátit na pokoj. Zmizet z ulic.
Jo.
Hej.
Omlouvám se.
-Právě jsem omdlel? -Jo.
-Z bolesti? -Nevím proč, ale...
Omlouvám se. Je to nový pocit.
Spustilo mi to novou bolest kosti.
Pojďme pro ty léky.
Nemůžu.
Co nemůžeš?
Jít pro ty léky. Jsou pro Lakemana.
Jo.
-Jsi v hledáčku. -Jo.
-Lakeman je v hledáčku. -Jo.
-Kvůli tvé mámě. -No...
Taky proto, že je celý plán na hovno...
Jo. No...
-Taky kvůli mámě. -Dobře.
Takže nemáš bolesti?
Jsem v pohodě.
Ten běžný muž omdlel.
Dobře.
Tvrdíš, že jsi v pohodě?
Protože nejspíš cítíš to samé.
Udělali ti to samé.
Jak se cítíš?
Celkem dobře.
Jdi pro léky na bolest.
Jen jdi.
Dobře.
PAS USA
A jak jste zjistil, že je Lakeman v Paříži?
Asi kvůli...
Bolesti.
Odhadoval jsem,
že vzhledem k mé minulosti s šířícím se násilím,
následné bolesti
a faktu, že byl John Lakeman přijatý na pohotovost
v pařížské nemocnici,
kde zůstal déle než 16 hodin,
jsem hádal, že měl bolesti.
V Paříži.
A že je jí obklopen.
To byl můj odhad.
Poprvé jste se s ním potkal to ráno v pařížské lékárně.
Se subjektem?
To byla z jeho strany chyba.
To nevím. Chyba?
3. ÚNORA 2017- 10.03
Vyzvedával si léky. To je v pořádku.
Je to dítě. Není to John Wayne.
Čekal jsem to a přišel.
A tam jsme ho sebrali. Jo.
Hej, to nic.
S tím prstem by určitě nepochodila spousta veterinářů.
To mě nezajímá.
Málem tě zabili.
Nechci...
Nechci, abys to dělal dál.
Nemám být kongresman?
Ne, to je v pořádku. Víš...
Je to docela nechutný, ale nebojím se toho.
Myslím pomáhání tvému tátovi.
Nepomáhám tátovi, ale Johnovi.
Jsi sexy, když operuješ.
Díky.
A je sexy, že mě postřelili?
-Trochu? -Ne.
Trochu?
Trochu, možná.
Cantar Walley odjede za tři dny.
Všude je prozatím klid.
Dáme si pár dnů volna. Odpočineme si.
Jo?
Zdravím.
Gregory Gordon. HR.
Tom.
Jo, známe se z lovu kachen.
-Co děláš v našem... -Povolal mě Leslie.
Sem, z Lucemburska.
Abych pomohl s prezentací pro Denona.
A...
A?
Zmínil, že by se Johnovi hodila trocha podpory. Taky.
To zmínil Leslie.
Ahojky.
Zdravím, synku.
Leslie Claret.
Moc rád tě poznávám.
Zdravím. Já jsem Valerie.
Nuže...
Kohopak to tu máme?
Ahoj, kamaráde. Jsem tvůj děda.
Co na to říkáš?
-Panebože. -Sakra.
Dobře, tahle nám asi chutnala. Předtím.
Kdy jste vlastně byli požehnáni
touto nádhernou dívenkou?
Je to kluk.
Jo.
To ty vlasy.
Promiň.
Nejspíš potřebuje ostříhat.
-O tom rozhodujeme my. Díky. -Samozřejmě.
Jen poukazuju na to, že potřebuje ostříhat.
-Vypadá jako holka. -To neříkej.
-Co? -Víš ty co?
Byl to špatný nápad.
-Můžu s tebou mluvit? -Už se připozdívá.
Co se děje, synku?
Promluvme si na chvíli v kuchyni.
Ostříhám tě
tímhle steakovým nožem.
Souhlasíš?
Hej. Nejspíš je nervózní.
Asi už si dal sklenku.
Nejspíš i kokain.
-A deset skleniček vína. -No tak. Je to těžké pro všechny.
Prosím.
Říká se tomu Holandský hoch.
Je to neskutečná klasika.
Panebože.
-Co? -Přestaň.
Ty mu stříháš vlasy?
Bavíme se tu.
Jsi úplně na mol.
Je pozdě, tati. Měl bys jít.
-Právě jsem přišel. -Měl bys jít.
Měli jsme tu hezký okamžik.
Tebe jsem občas stříhal taky, kámo.
Mohli jsme si popovídat
a něco ušetřit.
Spíš trochu víc? V poslední době?
Ani ne.
A ty karetní triky?
Jo, ne.
Jo, ne? Jak? Jsou ventilem od stresu?
Ne, přestal jsem je dělat.
Dobře.
A konzumuješ...
v průběhu dne malé porce výživných svačinek?
Ne.
A hlavní jídla?
Ne.
Někdy asi jo.
Dali mi takovou jablečnou přesnídávku.
V nemocnici.
V takové malé krabičce.
Nesnědl jsem ji.
To stejně není jídlo.
Dobře.
Johne, jsem znepokojen.
Dobře.
-Kolik toho naspíš, Johne? -Nic.
Strádání, vypětí a navíc zpožděná obnova
například sociální útěchy a spánku
vytváří neudržitelné psychologické prostředí.
Potřebujeme jistoty.
Například spánek.
A vlastně nejen to, jak jsme zjistili.
Zní to zvláštně, to chápu.
Ale existuje to.
Co?
Snová deprivace.
Snová deprivace?
Částečně potřebujeme spánek, ale potřebujeme i sny, jak se zdá.
Abychom získali úlevu nebo jakousi
asi milost z dodržování zákonů bdělého života
a požadavků bdělého života.
Musíme snít, Johne.
A pokud si sny odpíráš příliš dlouho
a jsi neustále ve stejném stavu,
můžeš úplně přijít o smysl pro realitu.
Aby ses oprostil...
od břemene
nebo od tíhy reality.
Může se to stát.
Neodoláš tomu.
Pojďme přijít na kloub tomu, proč jsi po nocích vzhůru.
Hej, jakou nejhorší věc jsi v životě udělal?
Já?
Letní semestr.
Vejška. Syracuse.
Já.
Brad Conrack.
Tad Pondich.
Neplatili jsme.
V Applebee's.
Co hrozného jsi udělal ty?
Zastřelil jsem pokojského.
Cože?
Do hlavy jsem zastřelil pokojského.
Gregory, můžu s tebou chvíli mluvit, prosím?
3. ÚNORA 2017 - 09.23
Jsme u dne, kdy jste opravdu konfrontoval Lakemana,
později tohoto dne.
Jaká byla podstata vaší konfrontace?
Toho dne v Paříži?
Řeknu vám to a odpusťte mi
slang z ulic Milwaukee,
ale Paříž byla na hovno.
John má mobil.
Vždycky má jeden navíc.
Jo.
Jednou mi řekl,
že pokud chceš něco odvolat,
zavoláš mu na něj.
Ale musí ho mít u sebe a zapnutý, protože mu můžeš zavolat.
Pak se jen otočí a odejde.
To je pravda.
Tak mě napadlo...
Jo?
Proč jsi ho ještě nepoužil?
Jo.
Jo, budu se ženit.
Jo, budu se ženit, takže...
Carol chce svatbu v Paříži
a jsme v Paříži.
A postřelili mě a říkal jsem si,
že kdybych umřel, Efram by brečel a Carol by...
Ale kdybych byl jeho otec, což jsem, a její manžel,
brečeli by o něco víc, ne?
Nejspíš. Jo.
A o to přece jde, ne?
Jak moc se brečí, když umřeš.
Tvoje rčení jsou pořád lepší.
Díky.
A pak řekla: „Můžu spát ve tvém hradu?“
Tome.
Před nějakou dobou jsem tě žádala, abys Johna nechal odpočinout.
Dal mu den volna.
Řekl jsi ne.
Říkám ti, že musí odpočívat.
Ptáš se, nebo mi to říkáš, Alice?
Chci, abys ukázal, že ti na něm záleží.
Dal jsem mu pár dní volna.
Přemýšlím o tom, že skončím.
S čím?
Jako kongresman.
Co budeš dělat místo toho?
Hledat poklady.
-Bezva. -Jo, je to bezva.
A bude to skvělý pocit.
Přestat dělat něco, co vážně moc...
Ne celým srdcem, víš?
Asi chce dostat tátu, kámo.
Už se měla vrátit pro Mynu.
Něco se děje.
Proč si pro ni nepřijela? Je to posraný.
Je to posraný, víš?
Jo, je to posraný.
Takže...
Svědek?
-Svědek? -Jo.
-Tobě? -Jo.
To si piš, že jo!
Ahoj, Eddie se bude ženit.
-Nekecej. -Jo.
Jo.
Bezva krok, Bezva Ricku.
A rozlučka se svobodou?
Jo.
Bereme se zítra, měla by být dnes.
Dennis se musí ožrat.
Jo. A Icabod a Gordon...
A můžeme pohřbít Johna Lakemana.
-Proč? -Už jím nemůžu být.
Máma mě donutila přišít si mé prsty jako on
a všichni ho teď hledají. Proto teď musí zmizet.
Musí odjet pryč.
Mám den volna.
Slyšela jsem.
Můžeme tu party teda rozjet?
Je jedenáct dopoledne.
Jo, já vím.
Jdeme na to.
-Budeš pít? -Pravděpodobně.
Je to rozlučka a mám den volna.
Bereš léky na bolest, buď opatrný.
Půjdeš s námi.
-Vážně? -Jo.
A Carol s námi teda asi půjde taky?
Protože...
Asi jo.
PAŘÍŽ
Ten muž z Lucemburska.
Ano.
Mladík, jemuž jsme vzali peníze.
John Lakeman.
Ano.
Je v Paříži.
Jak to víš?
Byl přijatý do nemocnice.
Tady.
V Paříži.
Je tady.
Odjíždíme.
Odjezd Cantara Walleyho z Paříže připravte na jednu hodinu.