Hun blir lykkeligere med de utviklingshemmede barna.
Hvordan vet du det?
Fordi hun er utviklingshemmet.
Hun kan bare ikke snakke, Philippe. Det er ikke det samme.
Hun medfører utfordringer for oss som skolen er bedre skikket til.
Og navnet på skolen...
Hva?
Madame Walrafens miljø for spesielle behov og lovbrytere.
Og så?
Ok.
Vi sender dattera vår som ikke kan snakke, til en skole full av jenter
som stikker folk med blyanter?
Lovbrytere?
De kan skille dem. De dumme jentene og lovbryterne.
Bortsett fra i friminuttet.
Jeg har hørt hun ikke kan snakke.
Hun har selektiv stumhet, som betyr at hun kan lage lyder, men bare til tider.
Når da?
Hun kan skrike, for eksempel. Når hun er veldig opphisset.
Kult. La oss få henne opphisset og se om hun skriker.
Det hadde vært kult.
Vil du leke nåde?
Jeg vet ikke hvordan.
Vi holder hender.
Så prøver vi lekent å vri og bøye hendene på hverandre
til en av oss gir seg. Ved å si "nåde".
Nei, takk.
Si nåde.
Nåde.
Nåde?
Slipp, din fitte.
Kan du skrike?
Når?
Under hvilke omstendigheter?
Kan du det ordet?
Når da?
De fikk deg ikke til å gjøre det... Selv med den dumme leken. Du er tøff.
Jeg går på skolen for dumme men er ikke dum. Har bare en slem pappa.
Jeg forstår.
Jeg går på den slemme skolen. Men jeg er ikke slem.
Mora mi bryr seg bare ikke om meg.
PATRIOTEN
0 46 Gjennomførbarhet av fingerreplantasjon
Er det noen som bryr seg om den jævlig viktige
gjenforenings-tidsrammen for den avkuttede fingeren vi følger her?
Faen heller!
Jeg bryr meg ikke om John ikke er tilbake med den siste fingeren som kan være min.
Jeg skal på sykehuset, og jeg skal få de jævla fingrene på igjen
om de er mine eller ikke!
Tom sa du ikke kan dra på sykehuset.
Tom er ikke faren min.
Faren min eier bare to Arby's.
-Hva gjør han? -Han prøver å komme seg på sykehuset.
Dennis, du kan ikke det. Du har jo allerede gjort det, eller hva?
Tidligere?
Ja, jeg gjorde det. Da John knivstakk meg.
Alt dette er resultatet, ikke sant?
Så jeg er redd for at du må ta til takke...
Det er mine fingre, for faen!
-Hallo, Tom. -Dennis...
Pokker.
Skal alle disse folkene være her?
Nei.
Men det er greit.
De er vennene mine.
Jeg er Johns mor.
Jeg vet ikke hva faen som foregår her,
men du og du skal på sykehuset.
De kan ikke det, Bernice.
De kan det. Og de skal det.
Greit, for vi har bare mindre enn en time nå. Faen heller.
Hvem er disse menneskene?
Er jeg Johns ektemann?
Nei, du er ikke det.
-Nei, jeg er ikke det. -Jeg er fortsatt gift med Alice.
Jeg er Johns bestevenn, Dennis.
Jeg ble også skutt. I skulderen.
-Bare litt. -Eddie, herregud!
Men kulere enn det? Dette er sønnen min, Efram.
Og det er Carol, som er helt rå. Hun er veterinær.
Kan ikke sette på plass fingre, men hun er en glimrende veterinær
og danser og mor.
Og dette er mora mi.
-Har du de fingrene? -Ja, i lomma.
Dennis har en av dem, men jeg har den andre.
Ok, så la oss dra.
De kan ikke det.
Dette er din sønns fingre. Og hans venns.
-Beste. -Hva?
Vi er bestevenner.
Ok, du har sagt det for mange ganger. Det er rart.
La oss dra.
Greit. Som du vil, Bernice.
Det er ikke som jeg vil, Tom.
Det er måten man setter fingrene på plass på din sønns jævla hånd.
Det er ingen som hører på meg.
Hva vet jeg? Jeg er bare etterretningssjef.
Ok. Faen.
Min snille mor fikk meg til å få fingrene satt på igjen
Pappaen min tillater det, feiget ut fordi han er litt redd for henne
Jeg ønsker bare ikke å ha en monsterhånd, men han har et poeng om folk
Som følger etter meg.
Og når det falske navnet mitt er på radaren, har jeg fortsatt en langfinger
Men jeg vet at jeg kommer til å få flere manetproblemer
Jeg må begynne å jobbe med en barneregle
Samle fokuset så jeg ikke avdekker hemmelig informasjon under bedøvelse
Det er en teknikk vi bruker
Men jeg vil sikkert ikke være flink til å huske den, for jeg er utslitt
Lille Jack Horner satt i hjørnet
Og edderkoppene fiklet med tommelen hans
Og alle jævlene klarte ikke å sette ham sammen igjen
Jeg tror en skål gjorde noe med en skje
Hvor mange kvinner reiste du deg ikke for?
På metroen i dag?
Ja.
Tre.
Fire.
Du, Stroughs.
Han er i Paris.
Lakeman?
Ja, John Lakeman.
Han er i Paris.
Lakeman?
-Ja. -John Lakeman?
Ja.
Kult. Sophie også.
Hvordan visste hun det?
Hun er Sophie, hun er smart.
Hun bare fortsatte å følge det uvanlige kongressmedlemmet.
Du hadde rett. Det er Lakeman med det uvanlige kongressmedlemmet.
Lakeman er i Paris.
Han er i Paris.
Det var mø-mø her Knick knack paddywack
Om en hakkespett kunne kaste Litt jævla tre
Hickory dickory diddle diddle Bæ bæ, apekatt
Det sorte fåret i midten
Per Olsen gikk på trynet Og ødela bondehodet sitt
Han fikk brudd på skallen
Hva i svarte?
Jeg vet ikke. Hæ?
Faen.
James?
Kom inn, det begynner å bli kaldt.
James?
Manetene.
James, glem manetene.
Jeg må følge med på manetene.
Hvorfor det, James?
Det kan jeg ikke si.
Vær så snill...
Jeg kommer inn når alle manetene er gjort rede for.
James, de kommer stadig til elvemunningen. Du kan ikke telle alle.
Jeg kommer inn etterpå.
Etter at du har sporet all manetene?
Ja.
Alle sammen?
Ja.
Jeg har aldri sett så mange før.
Hva sa du, vennen?
De bare kommer.
Hallo.
Kan du skimte noe?
Nei.
Ser du former?
Nei.
Ser du noe lys?
Nei.
Skygger?
Nei.
Ingenting.
Ser du ingenting?
Ingenting.
Hei.
Vi kan gå.
Ok.
Hvorfor står du i trappa?
Jeg prøver bare å holde en lav profil.
Med alt oppstyret.
På vei til rommet ditt.
Hvorfor sitter du i trappa?
Jeg vet ikke.
Vet du ikke?
Ikke egentlig.
Jeg ville bare forlate rommet.
Jeg bare kom hit.
Er du sulten, Mus?
Nei takk.
ORANSJE NOTIS OM SAMVIRKE INTERPOL INTERNASJONALE KONTOR - FRANKRIKE
Lakeman blir skrevet ut. Om en time.
-Vi rakk det, John. -Ja.
Hvordan føler dere dere?
Medisinen slutter å virke.
Jeg tror vi skal hente en resept?
Vi burde sikkert bare komme oss tilbake på rommet. Gå vekk fra gatene.
Ja.
Jeg er lei for det.
-Besvimte jeg? -Ja.
-Av smerte? -Jeg vet ikke hvorfor, men...
Beklager. Det er en ny følelse.
Det er en smertefølelse av nye sammengrodde bein.
La oss hente medisinen.
Kan ikke.
Kan ikke hva?
Hente smertegreiene. Det er til Lakeman.
Ja.
-Du er på radaren nå. -Ja.
-Lakeman er på radaren. -Ja.
-På grunn av mora di. -Vel,
også fordi hele denne planen er syk, men...
Ja. Vel...
-Mora di også. -Ok.
Så du har ikke smerter?
Det går bra.
Den vanlige fyren besvimte.
Ok.
Så du sier at det går bra med deg?
For du føler sikkert det samme.
Du fikk det samme gjort.
Hvordan er det med deg?
Ganske bra.
Hent den smertestillende medisinen.
Bare gå.
Ok.
PASS USA
Og hvordan fikk du vite at John Lakeman var i Paris? På det tidspunktet?
Det var vel på grunn av...
...smerte.
Jeg antar
at på grunn av min historie med vold
og smerten den skaper,
og siden John Lakeman ble lagt inn på et sykehus i Paris
via en legevakt,
og holdt der i mer enn 16 timer,
antok jeg at han hadde smerter.
I Paris.
Og sikkert omgitt av det.
Antok jeg.
Så du støtte på ham på apoteket i Paris den morgenen.
Personen?
Det var hans feil.
Nei, jeg vet ikke... Feil?
Han hentet bare smertestillende. Det er greit.
Han er en gutt. Ikke John Wayne.
Jeg tenkte han ville gjøre det, og han gjorde det.
Og det var der vi plukket ham opp. Ja.
Du. Det er greit.
Jeg er sikker på at mange veterinærer ville ha mislyktes med fingergreia.
Jeg bryr meg ikke om det.
Du ble nesten drept.
Jeg vil ikke...
Jeg vil ikke at du skal gjøre det du har drevet med.
Å være kongressmedlem?
Nei, det er greit.
Det er litt ekkelt, men jeg er ikke redd for det.
Det å hjelpe faren din, mener jeg.
Jeg hjelper ikke faren min. Jeg hjelper John.
Du er sexy når du opererer.
Takk.
Synes du det er sexy at jeg ble skutt?
-Litt? -Nei.
Litt?
Kanskje litt.
Cantar Walley drar om tre dager.
Alt er rolig nok inntil videre.
Så la oss ta et par dager fri. Hvile litt.
Ja?
Hallo.
Gregory Gordon. Personal.
Tom.
Ja, vi møttes på andejakt.
-Hva gjør du i vår... -Leslie ba meg komme.
Hit, fra Luxembourg.
For å hjelpe med å styrke Denon-presentasjonen.
Og...
Og?
Han nevnte at John kunne trenge å bli styrket litt også.
Leslie nevnte det.
Hei sann.
Hallo, gutten min.
Leslie Claret.
Hyggelig å hilse på deg.
Hei! Jeg heter Valerie.
Vel.
Hvem har vi her?
Hei, jeg er bestefaren din.
Hva tenker du om det?
-Herregud. -Faen.
Vi nøt visst denne. Tidligere.
Så når ble dere velsignet
med denne vakre lille jenta?
Han er gutt.
Ja.
Det er håret.
Beklager.
Trenger sikkert en klipp.
-Vi avgjør det. Takk. -Selvfølgelig.
Jeg bare påpeker at gutten trenger en klipp.
-For han ser ut som en jente. -Ikke si det.
-Hva? -Vet du hva?
Dette var en dårlig idé.
-Kan jeg få snakke med deg? -Det begynner å bli sent, pappa.
Hva er i veien?
La oss snakke på kjøkkenet et øyeblikk.
Jeg skal gi deg en klipp
med denne biffkniven.
Er det greit?
Han er sikkert nervøs.
Han tok sikkert et glass vin på forhånd.
Han tok sikkert kokain.
-Og ti glass vin. -Kom igjen. Det er pinlig for alle.
Vær så snill.
Dette kalles Den nederlandske gutten.
Den er en klassiker.
Herregud.
-Hva er det? -Slutt.
Klipper du håret hans, for faen?
Vi hygger oss her.
Du er jo faen meg dritings.
Det er sent, pappa. På tida å dra.
-Jeg kom nettopp. -Det er på tide å dra.
Vi hadde det hyggelig her.
Jeg pleide å klippe deg til tider.
Det ga oss en mulighet til å snakke,
og vi sparte noen spenn.
Har du fått sove i det siste?
Ikke egentlig, nei.
Og korttriksene?
Ja... Nei.
Ja, nei? Fungerer det som en flott avkobling...
Nei. Jeg har sluttet med det.
Ok.
Konsumerer du næringsrike småretter i løpet av dagen?
Nei.
Spiser du måltid?
Nei.
Nei...
Jeg gjør det vel til tider.
De ga meg en liten eplemosgreie.
På sykehuset.
En liten eplemosboks.
Men jeg spiste den ikke.
Ok, da teller det ikke som et måltid.
Ok.
John, jeg er bekymret.
Ok.
-Hvor mye søvn får du, John? -Ikke noe.
Utmattelse og press ledsaget av forsinket gjenoppbygging,
som perioder med sosial komfort eller søvn,
skaper psykologisk landskap som ikke er bærekraftig.
Vi trenger enkelte ting.
Som søvn.
Og mer enn det, faktisk. Har vi oppdaget.
Dette høres rart ut, jeg forstår det.
Men det eksisterer.
Hva da?
Drømdeprivasjon.
Drømdeprivasjon?
Vi trenger søvn, til dels fordi vi trenger å drømme. Ser det ut til.
For å koble av, eller en slags...
...benådning fra det våkne livets lover,
det våkne livets krav.
Vi trenger å drømme, John.
Og hvis du nekter deg selv drømmene dine for lenge,
og du fortsetter i samme tilstand,
kan du miste grepet om virkeligheten.
For å få en pause...
...fra heftelsen
eller vekten av virkeligheten.
Dette kan skje.
Uunngåelig.
Så la oss finne ut hva som holder deg våken.
Hva er det verste du har gjort?
Jeg?
Sommerskole.
Tidlig i studiene. Syracuse.
Jeg.
Brad Conrack.
Tad Pondich.
Spiste og løp fra regninga.
Applebee's.
Hva er det verste du har gjort?
Jeg skjøt en mannlig stuepike.
Hva?
Jeg skjøt en mannlig stuepike i hodet.
Gregory, kan jeg få snakke litt med deg?
Så nå har vi kommet til dagen du faktisk konfronterte Lakeman,
senere denne dagen.
Hva handlet denne konfrontasjonen om?
Denne dagen i Paris?
Jeg kan si det, og tilgi
Milwaukee-gateslangen min.
Paris var helt sykt.
John har en telefon.
En ekstra telefon han alltid har.
Ja.
Han fortalte meg en gang
at hvis du vil avlyse noe,
ringer du ham på den.
At han alltid har den i nærheten, og på, siden du kan ringe ham.
Så kan han bare snu og dra.
Det er sant.
Jeg bare lurer på...
Ja?
Hvorfor har du ikke brukt den ennå?
Ja...
Ja, jeg skal gifte meg.
Ja, jeg skal gifte meg. Så...
Carol har alltid ønsket å gifte seg i Paris.
Og vi er i Paris,
og jeg ble skutt, og det fikk meg til å tenke
at hvis jeg døde, ville Efram gråte og Carol ville...
Men hvis jeg var faren hans på ekte, noe jeg er, og mannen hennes på ekte,
da ville de gråte mer, ikke sant?
Sannsynligvis. Ja.
Så da er det det det handler om, ikke sant?
Hvor mye man får noen til å gråte når man dør?
De små ordtakene dine blir stadig bedre.
Takk.
Og så sa hun: "Kan jeg få sove på slottet ditt?"
Tom.
Jeg ba deg for en stund siden om å la John få hvile litt.
En dag fri eller noe.
Du sa nei.
Jeg sier det nå at han trenger hvile.
Spør du meg eller sier du det, Alice?
Jeg sier det til deg, så du kan vise at du bryr deg om sønnen din.
Jeg ga ham fri et par dager.
Og jeg vurderer å slutte.
Slutte med hva?
Å være kongressmedlem.
Hva skal du gjøre isteden?
Finne nedgravde skatter.
-Kult. -Ja, det er kult.
Og jeg tror det vil føles veldig bra.
Å slutte å gjøre noe som jeg egentlig ikke...
Ikke med hele hjertet, hvis du skjønner?
Jeg tror hun prøver å få tak i pappa.
Hun burde ha kommet for å hente Myna nå.
Det er noe som skjer.
Hvorfor har hun ikke kommet for å hente henne? Det er sykt.
Det er sykt.
Ja, det er sykt.
Så...
Forlover?
-Forlover? -Ja.
-For deg? -Ja.
Visst faen!
Eddie skal gifte seg.
-Nei! -Jo.
Ja.
Bra trekk, kule Rick.
Kan vi snakke om utdrikkingslaget?
Ja.
Vi skal gifte oss i morgen. Så det bør bli i dag.
Jeg vil virkelig se Dennis dritings.
Ja. Og Icabod. Og Gordon.
Vi kan begrave John Lakeman også.
-Hvorfor det? -Jeg kan ikke være ham lenger.
Mamma fikk meg til å få fingrene på igjen, som ham,
og folk leter etter ham. Så han må forsvinne nå.
Han må bort.
Jeg har dagen fri.
Jeg hørte det.
Så kan vi få i gang festen?
Klokka er 11.00.
Ja, jeg vet det.
La oss gjøre det.
-Skal dere drikke? -Sannsynligvis.
Det er utdrikkingslag. Og jeg har dagen fri.
Du går på smertestillende, så vær forsiktig.
Du blir med oss.
-Gjør jeg? -Ja.
Så Carol skal vel også bli med oss?
For...
Hun skal vet det.
Mannen fra Luxembourg.
Ja.
Den unge mannen vi tok pengene fra i Luxembourg.
John Lakeman.
Ja.
Han er i Paris.
Hvordan vet du det?
Han ble lagt inn på et sykehus.
Her.
I Paris.
Han er her.
Vi drar.
Gjør klar for å reise med Cantar Walley fra Paris kl. 01.00. din.