Va fi mai fericită cu copiii reduși.
De unde știi?
Pentru că e redusă mintal.
Ea nu vorbește, Philippe. Nu e la fel.
Are provocări pentru care școala e mai pregătită decât noi.
Ai văzut cum îi spune școlii?
Cum?
Centrul pedagogic al dnei Walrafen pentru cei cu nevoi speciale și delincvenți.
Și?
Și nimic.
Deci ne trimitem fata care nu poate vorbi la o școală pe jumătate plină de fete
care înjunghie oamenii cu creioane?
Delincvente?
S-au separat. Debilele într-o parte și delincventele în cealaltă.
Mai puțin în recreație.
Am auzit că nu poate vorbi.
Are mutism selectiv, deci poate scoate zgomote, dar numai uneori.
De exemplu, când?
Poate țipa, de exemplu. Atunci când e agitată.
Tare! S-o facem să se agite și să vedem dacă țipă.
Da, ar fi tare.
Vrei să jucăm „mila”?
Nu știu cum.
Ne ținem de mâini.
Apoi încercăm să răsucim mâinile
până ce una dintre noi se predă. Spunem „milă”.
Nu, mersi.
Spune „milă”.
Milă!
Vrei să joci „milă”?
Pleacă, idioato!
Poți țipa?
Când?
În ce circumstanțe?
Cunoști acest cuvânt?
Deci, când?
Nu te-au putut sili, cu tot cu jocul lor. Ești o dură.
SUNT LA ȘCOALA DE MUȚI, DAR NU SUNT MUTĂ. AM DOAR UN TATĂ RĂU.
Te înțeleg.
Eu sunt la școala de delincvenți, dar nu sunt delincventă.
Mama mea nu mă iubește.
Eu sunt Agathe.
PATRIOTUL
ARMATA DE STRĂINI
VIABILITATEA REATAȘĂRII DEGETULUI
Îi pasă cuiva de importanța
timpului de reatașare a degetului retezat?
La naiba!
Nu-mi pasă dacă John nu revine cu ultimul deget.
Mă duc la spital și voi pune degetele alea înapoi,
chit că-s ale mele sau nu!
Tom a spus că nu poți merge.
Tom nu e tatăl meu.
Tata are două restaurante fast-food.
- Ce face? - Vrea să meargă la spital.
Dennis, nu poți. Ai făcut asta deja, nu?
Înainte?
Da. Când m-a înjunghiat John.
Toate astea au rezultat din acel lucru. Toate.
Deci, mă tem că trebuie să te supui...
Sunt degetele mele! Domnule!
- Bună, Tom! - Dennis...
Rahat!
Toți oamenii ăștia ar trebui să fie aici?
Nu.
Dar e în regulă.
Sunt prietenii mei.
Eu sunt mama lui John.
Nu știu ce naiba se întâmplă aici,
dar tu și tu mergeți la spital.
Nu pot, Bernice.
Pot. Și merg.
Bine, pentru că mai avem mai puțin de o oră. Rahat!
Cine sunt ei?
Eu sunt soțul lui John.
Nu ești.
- Nu sunt. - Încă sunt căsătorit cu Alice.
Cel mai bun prieten al lui John, Dennis.
Am fost și eu împușcat. În umăr.
- Doar puțin. - Eddie, Doamne!
Știi ce e mai tare? El e fiul meu, Efram.
Ea e Carol, e super. E medic veterinar.
Nu poate reatașa degete, dar e un veterinar bun,
dansatoare și mamă.
Ea e mama mea.
- Ai degetele alea? - Da, în buzunar.
Dennis are unul, dar eu îl am pe celălalt.
Bine, să mergem!
Nu pot merge.
Sunt degetele fiului tău. Și ale prietenului său.
- Cel mai bun. - Ce?
Suntem cei mai buni prieteni.
Ai spus asta de prea multe ori. E ciudat.
Să mergem!
Bine, cum vrei, Bernice.
Nu e cum vreau eu, Tom.
Așa se reatașează degetele fiului tău.
Nimeni nu mă ascultă niciodată.
Ce știu eu? Sunt doar directorul de Informații.
Bine. La naiba!
Draga mea mamă m-a făcut Să-mi pun degetele înapoi
Tatăl meu i-a permis, s-a speriat Deoarece se teme puțin de ea
Nu vreau să am o mână de monstru Dar el are dreptate în legătură cu oamenii
Care mă urmăresc
Și când apare numele meu fals Îmi rămâne degetul mijlociu
Dar știu că voi avea Probleme de meduze în plus
Trebuie să lucrez la o rimă
Să mă concentrez să nu dezvălui Informații secrete fiind anesteziat
E o tehnică folosită
Dar probabil că nu-mi voi aminti nimic Deoarece sunt epuizat
Micul Jack Horner stătea la colț
Și păianjenul i-a făcut ceva la deget
Și toți nenorociții Nu l-au putut pune la loc
Cred că o farfurie a făcut ceva cu lingura
Pentru câte femei nu te-ai ridicat?
Azi, în metrou?
Da.
Trei.
Patru.
Stroughs!
E la Paris.
Lakeman?
Da, John Lakeman.
E la Paris.
Lakeman?
- Da. - John Lakeman?
Da.
Tare. Și Sophie e.
De unde știa?
E Sophie, e deșteaptă.
L-a tot urmărit pe congresmanul ciudat.
Ai dreptate. E Lakeman, cu congresmanul ciudat.
Lakeman e la Paris.
E la Paris.
Un mu aici, un mu acolo Cioc-cioc și furie
Dacă ciocănitoarea ciocănește în lemn
Ala bala portocala Pa pa maimuță
Oaia neagră e la mijloc
Bătrânul MacDonald a avut o cădere Și și-a spart capul de fermier
Și-a spart țeasta
Ce naiba?
Nu știu Ce?
La naiba!
James?
Hei, James!
Intră, se face frig.
James?
Meduze.
James, lasă meduzele.
Trebuie să urmăresc meduzele.
De ce, James?
Nu pot spune.
Dragă, te rog...
Vin după ce număr toate meduzele.
James, tot vin în estuar. Nu le poți număra pe toate.
Vin după aceea.
După ce ai urmărit toate meduzele?
Da.
Pe toate?
Da.
N-am văzut niciodată atâtea.
Ce, dragule?
Tot vin.
Bună ziua!
Vedeți ceva?
Nu.
Distingeți forme?
Nu.
Vedeți lumina?
Nu.
Umbre?
Nu.
Nimic?
Nu vedeți nimic?
Nimic.
Hei!
Putem merge.
Bine.
De ce ești pe casa scării?
Încerc să fiu discret.
Dacă tot s-a dezlănțuit iadul.
Mă duceam în camera ta.
Tu de ce ești pe scări?
Nu știu.
Nu știi?
Nu prea.
Voiam doar să plec din cameră.
Am venit aici.
Ți-e foame, șoricel?
Nu, sunt bine.
MANDAT PORTOCALIU BIROU INTERNAȚIONAL INTERPOL - FRANȚA
Lakeman va fi externat. Peste o oră.
- Am ajuns înainte, John. - Da.
Cum vă simțiți? Amândoi?
Se duce efectul anestezicului.
Oare ar trebui să luăm o rețetă?
Ar trebui să ne întoarcem în cameră. Să plecăm de pe străzi.
Da.
Hei!
Îmi pare rău.
- Am leșinat? - Da.
- De la durere? - Nu știu de ce, dar...
Îmi pare rău. E o senzație nouă.
E senzația de durere din cauza fuziunii de oase.
Să luăm medicamente.
Nu pot.
Ce nu poți?
Să iau analgezicele. Sunt pentru Lakeman.
Da.
- Acum ești căutat. - Da.
- Lakeman e căutat. - Da.
- Din cauza mamei tale. - Ei bine,
și pentru că tot planul ăsta s-a dus naibii, dar...
Da. Ei bine...
- Și mama ta. - Bine.
Deci, nu te doare?
Sunt bine.
Tipul normal a leșinat.
Bine.
Deci, spui că ești bine?
Pentru că probabil simți la fel.
Ai pățit același lucru.
Cum te simți?
Destul de bine.
Du-te să iei analgezicul.
Du-te.
Bine.
PAȘAPORT SUA
Cum ai aflat că John Lakeman era la Paris? Când?
Cred că din cauza...
Durerii.
Am presupus
că, din cauza istoricului meu de a răspândi violența
și a durerii create,
și pentru că John Lakeman a fost internat într-un spital din Paris,
prin sala de la Urgențe,
și reținut peste 16 ore,
am presupus că îl durea.
La Paris.
Probabil era înconjurat de durere.
Asta am presupus.
Deci, l-ați întâlnit mai întâi în acea dimineață la farmacia din Paris.
Pe suspect?
Asta a fost greșeala lui.
Nu, adică... Greșeala?
Lua doar analgezice. E în regulă.
E un copil, nu e John Wayne.
M-am gândit c-o s-o facă, a făcut-o.
De acolo l-am luat. Da.
E în regulă.
Sunt sigur că mulți veterinari n-ar fi reușit treaba cu degetul.
Nu-mi pasă de asta.
Era să fii ucis.
Nu vreau să...
Nu vreau să mai faci ce făceai.
Să fiu congresman?
Nu, aia e în regulă. Adică...
e cam scârbos, dar nu mă tem.
Adică să-ți ajuți tatăl.
Nu-mi ajut tatăl, îl ajut pe John.
Ești sexy când operezi.
Mersi.
Crezi că e sexy că am fost împușcat?
- Puțin? - Nu.
Puțin?
Poate puțin.
Cantar Walley pleacă peste trei zile.
Totul e destul de calm acum.
Să luăm câteva zile libere. Să ne odihnim.
Da?
Bună ziua!
Gregory Gordon, Resurse Umane.
Tom.
Ne-am cunoscut la vânătoarea de rațe.
- Ce căutați în... - M-a chemat Leslie.
Aici, din Luxemburg.
Să ajut la prezentarea pentru Denon, care e în desfășurare.
Și...
Și?
A mai spus și că John ar avea nevoie de sprijin.
A spus Leslie asta.
Salut!
Salut, fiule!
Leslie Claret.
Îmi pare bine să vă cunosc.
Bună! Sunt Valerie.
Ei bine...
Pe cine avem aici?
Amice, sunt bunicul tău.
Ce zici de asta?
- Doamne! - La naiba!
Se pare că ne-a plăcut ăsta.
Când ați fost binecuvântați
cu această fetiță frumoasă?
E băiat.
Da.
Din cauza părului.
Scuze.
Probabil are nevoie de o tunsoare.
- Noi vom decide asta, mersi. - Desigur.
Spuneam doar că băiatul ar avea nevoie de o tunsoare.
- Arată ca o fată. - Nu spune asta.
- Ce? - Știi ce?
A fost o idee proastă.
- Putem vorbi? - Se face târziu, tată.
Ce s-a întâmplat, fiule?
Să mergem să vorbim în bucătărie puțin.
O să te tund
cu cuțitul ăsta de friptură.
E bine?
Probabil că are emoții.
Poate băuse deja un pahar de vin.
Probabil a prizat cocaină.
- Și zece pahare cu vin. - Hai, e ciudat pentru toți.
Te rog.
I se spune Băiatul Olandez.
E o frizură clasică.
Doamne!
- Ce e? - Oprește-te.
Îi tai naibii părul?
Ne distram aici.
Ești praf.
E târziu, tată. E timpul să pleci.
- De-abia am ajuns. - E timpul să pleci.
Ne distram aici.
Și pe tine te-am tuns uneori, amice.
Așa aveam șansa să povestim
și economiseam bani.
Dormi mai mult? Recent?
Nu prea.
Și trucurile cu cărți?
Da... Nu.
Da, nu, ce? Ajută la înlăturarea stresului?
Nu, nu le mai fac.
Bine.
Nu cumva
consumi gustări nutritive mici de-a lungul zilei?
Nu.
Mănânci?
Nu.
Nu...
Cred că uneori.
Mi-au dat niște sos de mere.
La spital.
O cutie cu sos de mere.
Dar nu l-am mâncat.
Asta nu se pune ca masă.
Bine.
John, îmi fac griji.
Bine.
- Cât dormi, John? - Deloc.
Privarea de somn și stresul, alături de o recuperare întârziată,
a perioadelor de alinare socială sau de dormit,
creează peisaje psihologice nesustenabile.
Avem nevoie de anumite lucruri.
De exemplu, somnul.
Și mai mult de atât. Am descoperit asta.
Pare ciudat, te înțeleg.
Dar e ceva real.
Ce e?
Privarea de vise.
Privarea de vise?
Avem nevoie de somn, parțial, pentru că trebuie să visăm. Așa se pare.
Să obținem eliberarea sau...
Cred că milă de la a te supune legilor vieții reale,
la cerințele vieții reale.
Trebuie să visăm, John.
Dacă-ți refuzi visele o perioadă lungă
și continui în aceeași stare,
vei ajunge să pierzi contactul cu realitatea.
Să faci o pauză...
De la povara
sau greutățile realității.
Se poate întâmpla.
În mod inevitabil.
Așa că să identificăm ce te ține treaz noaptea.
Care e cel mai rău lucru pe care l-ai făcut?
Eu?
Sesiunea de vară.
Student. Syracuse.
Eu.
Brad Conrack.
Tad Pondich.
Am mâncat și fugit.
De la Applebee.
Care e cel mai rău lucru al tău?
Am împușcat un camerist de hotel.
Poftim?
Am împușcat un camerist în cap.
Gregory, putem vorbi o clipă, te rog?
Deci, am ajuns la ziua în care l-ați confruntat pe Lakeman,
în partea a doua a zilei.
Care a fost natura confruntării?
În această zi, la Paris?
Vă pot spune, și iertați-mă
pentru argoul meu din Milwaukee,
dar Parisul era distrus.
John are un telefon.
Are mereu un telefon în plus.
Da.
Mi-a spus odată
că, dacă vrei să anulezi ceva,
să-l suni pe el.
Că mereu îl ține aproape și pornit, pentru că l-ai putea suna.
Atunci s-ar întoarce și ar pleca.
Așa e.
Mă întrebam...
Da?
De ce nu l-ai folosit încă?
Da...
Da, mă căsătoresc.
Da, mă căsătoresc, deci...
Carol voia să se mărite la Paris.
Și suntem la Paris,
eu am fost împușcat și m-am gândit
că, dacă aș muri, Efram ar plânge și Carol ar...
Dacă aș fi tatăl lui real, ceea ce sunt, și soțul ei real,
ar plânge mai mult, nu?
Probabil. Da.
Atunci, la asta se rezumă totul, nu?
Cât poți face pe cineva să plângă?
Zicalele tale devin mai bune.
Mersi.
Apoi a spus: „Pot dormi în castelul tău?”
Tom.
Ți-am cerut acum o vreme să-l lași pe John în pace.
O zi liberă sau ceva.
Ai refuzat.
Îți spun acum că are nevoie de odihnă.
Mă întrebi sau îmi spui, Alice?
Îți spun să-mi arăți că-ți pasă de fiul tău.
I-am dat câteva zile libere.
Mă gândesc să renunț.
La ce să renunți?
Să fiu congresman.
Ce vei face în schimb?
Caut comori.
- Tare! - Da, e tare.
Și cred că mă voi simți bine.
Să mă las de ceva care nu mă...
Nu sunt implicat cu totul, înțelegi?
Cred că ea vrea să-l prindă pe tata.
Trebuia să vină după Myna.
Se întâmplă ceva.
De ce n-a venit după ea? E aiurea.
E aiurea, înțelegi?
Da, e aiurea.
Deci...
Cavaler de onoare?
- Cavaler de onoare? - Da.
- Pentru tine? - Da.
La naiba, da!
Eddie se căsătorește.
- Nu se poate! - Da.
Da.
Bună mișcare, Rick cel Tare.
Vorbim de petrecerea de burlaci?
Da.
Ne căsătorim mâine. Ar trebui să fie azi.
Vreau să-l văd pe Dennis beat.
Da. Și pe Icabod. Și pe Gordon...
Și-l putem îngropa pe John Lakeman.
- De ce? - Nu mai pot fi el.
Mama m-a pus să-mi reatașez degetele, spunând că sunt el,
iar oamenii îl caută. Trebuie să dispară acum.
Trebuie să plece.
Am ziua liberă.
Am auzit.
Putem începe acum petrecerea?
E ora 11:00.
Da, știu.
Să-i dăm drumul!
- O să bei? - Probabil.
E o petrecere de burlaci și am ziua liberă.
Iei analgezice, deci ai grijă.
Vii cu noi.
- Eu? - Da.
Deci vine și Carol cu noi?
Pentru că...
Cred că da.
Omul din Luxemburg...
Da.
Tânărul de la care am luat bani în Luxemburg.
John Lakeman.
Da?
E la Paris.
De unde știi?
A fost internat la spital.
Aici.
La Paris.
E aici.
Plecăm.
Pregătiți-vă să plecați cu Cantar Walley din Paris la ora 1:00.
Subtitrarea: Cosmin Chiciudean
Redactor Ligia Ramona Curt ean