אני מחפש בחור
שאולי נכנס לכאן לפני יומיים. הברמן חושב שהוא ישב איתך.
מה הקטע עם משקפי השמש, אחי?
אתה רגיש לאור או משהו?
מנסה להיראות מגניב?
לעזאזל.
דיברת איתו?
כן, דיברתי...
אתה צריך לבדוק את העין שלך, בדחיפות.
-אתה בטוח שזה היה הוא? -כן, כן.
או-קיי? חיכיתי שמישהו יבוא לדבר איתי. התקשרתי למוקד החירום,
לאף אחד לא אכפת. המזדיין גנב לי את הארנק, את הטלפון
ואת השעון.
הוא הזכיר לאן מועדות פניו?
כן, הוא רצה שאסביר לו איך להגיע לאולבני, שזה קשקוש, נכון?
אתה לא גונב ממני ואז נוסע למקום שסיפרת לי עליו.
אבל אני יודע לאן הוא נסע. רוצה לדעת איך?
-אני רק רוצה לדעת... -ברגע שהבנתי שהוא גנב לי את הדברים,
יצאתי והתחלתי לשאול שאלות. דיברתי עם דוני.
דוני אמר שהוא ראה אותו הולך לתחנת האוטובוס,
שזה טוב כי אני מכיר את גארי מתחנת האוטובוס, הוא מוכר כרטיסים.
גארי אמר לי שהוא זוכר משהו, שהכרטיס שהוא קנה
-לא קרוב כלל לאולבני. -לאן הוא נסע?
ברידג'פורט.
מי לעזאזל נוסע לברידג'פורט, קונטיקט?
הבחור הזה, ככל הנראה.
היי, קול, תלחץ על קצין המבחן, אני נוסע לברידג'פורט המזדיינת.
פיט הנוכל
אם אתם רוצים שחייכם ישתנו,
עליכם להשתנות,
אם אתם רוצים שחייכם יהיו טובים יותר,
עליכם להיות טובים יותר.
עליכם להתחייב להצלחה.
אתם צריכים לומר "טוב,
"זה מה שאני רוצה
"ואני מוכן לעבוד קשה מאוד בשביל זה."
-מותק, הדלת... -מה?
מי זה?
שירות חדרים.
מה?
ג'יימס באגוול. זוכר אותי?
לעזאזל.
רגע, רגע, עצור!
מה אתה עושה? אסור לך להיכנס לכאן!
לא, את טועה, אחות קטנה.
דווקא יש לי סמכות משפטית להיכנס לכל מקום שמר פטנאם נמצא בו.
-אני מדמם, בן אדם! -באמת?
קיבלת מכה בראש, אה?
זה נראה כואב.
מה אתה עושה כאן?
-רד ממנו, אל תיגע בו! -את, שקט!
אמרתי לך, אחי,
אם אתה לא תבוא לקצין המבחן שלך,
-קצין המבחן שלך יבוא אליך. -דיווחתי!
באמת? מוזר כי יצאתי ממרכז השיקום
שהיית אמור לגור בו והם אמרו לי שהם לא ראו את הפרצוף שלך כבר שבוע.
זה קשקוש!
זוכר את הפעם הראשונה שבאת למשרד שלי?
שאלתי אותך, "אתה רוצה להיות עיט,
"או שאתה רוצה להיות ציפור מחורבנת"?
ואתה ענית...
"אני רוצה להיות עיט".
אתה מוכרח להיות מה שאתה אומר שתהיה!
ואתה לא.
אתה מוכרח לעשות מה שאמרת שתעשה, מה שלא עשית.
ספייק, בחייך, בן אדם,
אתה יודע שתנאי השחרור שלך אוסרים בחומרה שימוש בחומרים לא חוקיים.
יש לי מרשם לזה.
כל הכבוד לך, חומד.
אבל תנחשי מה? למר פטנאם אין.
לא באתי לכאן להתווכח.
אני עסוק ביצירת עיטים,
ואתה... אתה, ידידי,
ציפור מחורבנת.
אנחנו חיים בעידן של סיפוק מידי.
אנחנו כמו נרקומנים שמחפשים תיקוף
וברגע שאנחנו משיגים מנה...
נפסל
אנחנו יוצאים בעקבות התיקוף הבא.
אבל ברגע שאתם תגדירו את עצמכם,
התוצאות המצופות יתחילו להופיע
ולא תצליחו לעצור אותן.
מאחוריך! סליחה, סליחה.
אני מכינה ביצים.
-אני מאחרת. -את צריכה חלבונים.
-בוקר. -בוקר, פיט.
-להתראות! -את צריכה חלבונים.
ביי!
-מי יאכל את כל זה? -אני!
-אני אוכל ביצים, בבקשה. -כמובן, פיט.
ותודה על שאמרת "בבקשה".
-בבקשה. -זה לא נחשב כשצריך לבקש.
ג'ייקוב במעון והנה מושב הבטיחות ותיק ההחתלה.
-האכלת את הילדים? -ברור שהאכלתי את הילדים,
-איזו מין שאלה זאת? -אני לא יודעת, ג'וליה.
את אם חד הורית, החיים שלך מורכבים.
מה שלום התלמידה הגדולה שלי?
אני הולכת לבית הספר!
סבא, אתה עדיין יכול לאסוף את ג'ייקוב מהמעון?
כן, כן.
אנחנו נחזור היישר לכאן ונבנה מבצר מכפיסי העץ הישנים של טיילור.
יש לי סידורים, ג'וליה תפתח את העסק. פיט?
הוא בא איתי למשרד, נכון?
-כן. -הדרך היחידה ללמוד את העסק.
מספר חסוי
זה הבוס הקודם שלי.
זה עלול להיות מכוער.
רק רגע.
תביא לי כמה ביצים כשאתה חוזר.
כן, גברתי.
-הלו? -מריוס ג'וסיפוביץ'.
-אה... ג'וסיפוביק. -ג'יימס באגוול.
מזהה את השם?
לא, אני מצטער, מי זה?
קצין המבחן שלך.
-היי, מר באגוול. -אתה יודע שיש לנו בעיה?
לא, לא... איזו בעיה?
השתחררת לפני יותר מ-48 שעות, ג'וסיפוביץ'.
-ג'וסיפוביק. -משוחרר על תנאי יומיים
ואתה כבר מפר את התנאים.
אתה יודע, אני יכול להחזיר אותך לכלא ברגע זה.
-כן... מר באגוול, אני יכול להסביר... -חבל על המאמץ.
הלקוחות שלי מכנים אותי "מר הצלחה", אתה יודע למה?
כי אני עוזר להם להצליח.
-טוב, זה... -אני יכול לעזור להם רק אם
הם מוכנים לעזור לעצמם, אז אתה צריך להחליט,
אתה רוצה להיות עיט או ציפור מחורבנת?
במה אתה בוחר, ג'וסיפוביץ'?
אני רוצה להיות עיט.
יש לך הזדמנות אחת.
תפגוש אותי היום במשרד שלי בשעה 14:00.
לא ב-14:01, לא ב-14:03, אלא בשעה 14:00 בדיוק.
-עכשיו תחזור על מה שאמרתי. -ב-14:00.
אחרת, אני אטפל בך.
ותביא רישיון נהיגה כדי שתוכל לעבור דרך האבטחה.
או-קיי, תודה מר באג...
רישיון נהיגה, מדינת ניו יורק, מריוס ג'וסיפוביק
את תצטרכי מעיל.
יום יפה בחוץ.
ירד גשם.
פצע המלחמה הישן?
הוא אף פעם לא טועה.
סם, אוטו, ג'וליה (2), טיילור, משרד
אבל אני אומרת לך שלא יירד גשם.
תעשי מה שאת רוצה.
כמו תמיד.
תיכנס, קדימה.
שב.
תרחיק ממני את הכלבה המזדיינת הזאת!
הנה, לכאן, לכאן.
אמרתי לך לשבת.
ממש בייביסיטר מזוין.
זה לא חלק מהגדרת התפקיד שלי.
יש בעיה?
האמת היא שכן.
-מה? -אתה פולש לי למרחב.
-זה לא היה רעיון שלי. -לא משנה.
כל עוד אתה כאן, אתה אורח, ולאורח יש אחריות.
דבר ראשון, אל תיגע לי בדברים.
אם משהו מסקרן אותך, תשאל אותי.
דבר שני, השגרה שלי משתבשת רק לפי הוראה של וינס.
אם זה מפריע לך, חבל מאוד.
דבר אחרון, בשום פנים ואופן אל תפנה אליי כשאני צופה בסדרות שלי.
זאת הדרך שלי להירגע אחרי יום ארוך. זה ברור?
למה אתה כועס עליי? אני בכלל לא רוצה להיות כאן.
זה ברור?
ברור.
כמה זמן אני צריך להישאר כאן?
עד שווינס יגיד אחרת.
אתה לא אמור להתעצבן על וינס?
אל תאשים את וינס.
אז את מי להאשים?
אני לא יודע איך הוא נראה, יש לי רק שם.
אה, הנה הוא.
ג'יימס באגוול
הוא קורא לעצמו "מר הצלחה".
יופי, אז תזכרי את הפנים שלו למקרה שהוא יבוא אלייך הביתה.
לא, הבטחת לי שזה יהיה פשוט.
קייטי, אל תדאגי.
אנחנו קרובים להשיג סכום כסף גדול, טוב?
-כמה גדול? -יש כספת מלאה בכסף.
יש בה מאה אלף דולר או יותר.
אוודא שמישהו יפתח אותה הבוקר כדי ללמוד את הצירוף,
ואז יש לי פגישה עם "מר הצלחה" בשעה 14:00 אחר הצהריים.
אז אתה מתכנן לבצע הונאה הבוקר
ובכל זאת להגיע לעיר לפגישה עם קצין המבחן שלך ב-14:00?
קשקוש.
טוב, אז להגיע לתחנת רכבת נדרשות עשר דקות.
רכבת לעיר זה 45 דקות ועוד חמש דקות למשרד קצין המבחן.
זה שעה.
חוץ מזה, כיוונתי תזכורת בטלפון כך שיהיו לי 15 דקות נוספות, קייטי,
הכול מתוכנן.
ברידג'פורט
אני רוצה לבדוק את השידור במצלמות האבטחה שלכם.
אני מחפש בחור שהגיע לברידג'פורט באוטובוס לפני כמה ימים.
אז נעצרת.
סליחה?
השופט קבע ערבות של 10,000 דולר,
אבל אין לך הסכום הזה, אז אתה פונה אלינו ואנחנו דואגים לכל השאר.
כל עוד אתה יכול לכסות את המקדמה ולספק ערבויות.
כן, ומה הן הערבויות?
כבר עברנו על זה. תכשיטים, מכונית, בית.
אתה מעביר לנו את שטר המכר עד שהמשפט נגמר או שהערבות מבוטלת.
אם זה לא בית או מכונית, את פשוט שמה בכספת.
טוב, לא אני, אודרי, אבל כן.
-את לא יכולה לפתוח אותה? -רק אודרי.
היא לא בוטחת בך?
אני לא יודעת אם שמת לב, פיט, היא לא בוטחת באף אחד.
היא אומרת שזה למען הביטחון שלנו, שאף אחד לא יכריח אותנו לפתוח אותה, אבל...
אז אין לך אפילו הצירוף לכספת?
בוא לא ניכנס לזה.
והתחלנו.
שים לב.
בוקר טוב, "ברנהרדט שחרור בערבות".
היי, גברת מצגר.
שוב צבעו את שפת המדרכה.
סבתא, תני לי.
תודה, פיט. שים אותן על השולחן שם.
החזיקו אותו במעצר בבית המשפט?
אז מה קרה למדרכה?
צבעו אותה באדום
כדי שלקוחות פוטנציאליים לא ידעו שמותר להם להחנות שם.
למה שמישהו יעשה דבר כזה?
נקמה. "איי-אן-בי שחרור בערבות".
הם כועסים אחרי שאיבדו אתמול את הערבות של פרסיקוף.
שוב צבעו את המדרכה.
כן, טוב שאתה בחופשה היום, תוכל לצבוע אותה חזרה.
אני לא בחופשה. אני עובד משמרת ערב, רק באתי לחפש את פיט.
זה רק עשרים דקות.
-אנחנו עדיין יוצאים, נכון? -יוצאים לאן?
פיינטופ. אמרת שנלך מתי שאני ארצה.
-באמת? -מה זה?
ציוד משרדי.
ופיט עובד היום, הוא לומד את העסק.
באסה.
חשבתי שהייתה לנו תוכנית.
תביא לי את המהדק, תביא לי את המהדק!
תפסיק! אתה יורה עליי סיכות!
הצבע והרולר בארון השירות.
בסדר.
אנחנו בסכסוך עם "איי-אן-בי"?
אפשר לקרוא לזה ככה.
הם היו פעם כמונו, עסק לשחרור בערבות.
כולם הסתדרו.
הייתה הרבה עבודה ועזרנו זה לזה.
טיילור אפילו יצא עם הבת שלהם תקופה.
עד שזרקתי את התחת המתנשא שלה.
בכל מקרה, אחרי ששון נכנס למשפחה
הכול השתנה. מה שזה לא יהיה, הוא לא עצלן.
העסק פרח ומהר מאוד הם קנו עסקי שחרור בערבות
בכל המדינה. עכשיו הם הכי גדולים בקונטיקט והם נחושים בדעתם לרושש אותנו.
ליבי מצגר רוצה לשחרר את הבן שלה מהכלא.
-איזה מהם? -טרוי, הקטן.
היא יודעת איפה למצוא אותנו.
טוב, היא מרותקת לבית בגלל קרסול שבור.
היא שאלה אם נוכל להגיע אליה כדי לכתוב את חבילת הערבות.
הרצתי בדיקת אשראי חדשה, היא אומרת שיש לה ערבות.
טוב, אני אלך.
כמו שאני מכירה את ליבי, מדובר בתכשיטים ובכלי כסף כמו תמיד.
אני יכול לבוא איתך, אם את רוצה.
תוכלי להראות לי איך כותבים שחרור בערבות.
חשבתי שזה מה שאנחנו עושים כאן במשרד.
ג'וליה, אל תקנאי בזמן שלי עם הנכד שלי.
עברו עשרים שנה, למען השם.
כן, יופי. רק שסוף סוף שכנעתי את המעסיק הקודם שלי
לשלם לי את המשכורת האחרונה, אז אני רק צריך להגיע לעיר
ב-14:00 כדי לאסוף אותה.
זה לא אמור להימשך יותר משעה בבית של מצגר.
נחזור עד 12:30.
טוב, חתיכת חרא.
צא מהמחבוא שלך.
-אז ככה, פיט. -כן.
אם נכתוב היום שחרור בערבות על סך 18,000 דולר, מה העמלה שלנו?
1,800 דולר
ואחרי מסים, שכירות, חשמל, ביטוח,
משכורות ודלק, כמה זמן לדעתך נצליח לשרוד עם 1,800 דולר?
ואתה חשבת שאנחנו עשירים.
כל השנים שחלפו מאז נפגשנו,
מי היה מאמין שנעבוד ככה יחד?
פיט, אתה מקשיב?
כן, סליחה.
אנחנו מעריכים מאוד את זה שנחלצת לעזרת המשפחה.
טוב, עושים מה שצריך.
פשוט אחרי כל כך הרבה שנים,
יש כל כך הרבה שאלות לא פתורות.
-גברתי? -הגענו.
1,780, 1,790.
1,800.
עכשיו אנחנו צריכים ערבות לשחרור בערבות.
אנחנו נשתמש בבית.
אני חוששת שזה בלתי אפשרי.
בטח שאפשרי.
ליבי, לקחת משכנתא נוספת, אין לך הון עצמי בנכס. הכול חובות.
אמרתי לך, אימא.
דרק, תשתוק!
תסתכלי סביב,
יש כאן ארבעה קירות, יש כאן גג.
והכול שייך לבנק.
איך אני אשחרר בערבות את טרוי מהכלא?
הוא הכניס את עצמו לשם.
מה דעתך לצאת לכסח את הדשא כמו שביקשתי ממך?
-זה התפקיד של טרוי. -אתה רואה כאן את טרוי?
-לא... לא, גברתי. -סליחה?
11:59 בבוקר
-הוא לא כאן, נכון? -אנחנו צריכים 1,800 דולר כערבות.
לא היו לך כלי כסף ותכשיטים מהחתונה?
היא מכרה כבר הכול ב"איביי".
אם תאלץ אותי... עוד פעם אחת,
קרסול שבור או לא, אקום מהכיסא הזה ואפשוט את עורך.
תקשיבי, טרוי לא יברח, אני מבטיחה לך!
ליבי, המילה שלך לא מספיקה.
אז נראה לי שאצטרך להתקשר לסוכנות אחרת לשחרור בערבות.
איך קוראים לזאת עם הבחור בשלטי החוצות?
"איי-אן-בי"?
-בדיוק. -כן, הבחור הזה מצחיק.
אף אחד לא ישחרר את טרוי ללא ערבות.
אם הוא יברח, הם יצטרכו לשלם לבית המשפט 18,000 דולר.
תסלחי לי.
מאין השעון הזה?
לא זוכרת.
הוא היה של אבא.
נכון.
המשפחה של מר מצגר הביאה אותו.
למה?
טוב, הוא של "שייק וארווין".
"שייק וארווין" היו מפורסמים בזכות שעוני המטוטלת שלהם,
אבל זה שעון האח היחיד שהם יצרו.
כבר אין הרבה כאלה.
בדקת את הערך שלו?
אף פעם לא חשבתי על זה. הוא יקר?
טוב, אלה שמר שייק הכין באופן אישי יקרים.
אפשר לזהות אותם לפי האיקס שהוא חרט בתחתית.
כן, בבקשה!
אלוהים!
הנה זה.
נראה שמר מצגר השאיר לך חתיכת ירושה.
שעון "שייק" מקורי במצב כזה שווה בקלות 22, 23 אלף דולר.
הנה הערבות שלך.
אנחנו נמלא את הטפסים ונחזיר את טרוי הביתה בזמן לכסח את הדשא.
אני לא יודעת, הוא היה של מר מצגר.
את תקבלי קבלה.
ואנחנו ניקח אותו חזרה למשרד ונשים אותו בכספת.
למדת על שעונים בחברת הביטוח ההיא?
אה, ב"מופע העתיקות".
-אתה רעב? -מה?
בוא נאכל ארוחת צהריים.
את יודעת, הייתי בא בשמחה, אבל אני צריך לאסוף את המשכורת.
תבקש שישלחו לך אותה.
את יודעת, סבתא, אני חושב שבכל זאת אוותר על ארוחת צהריים.
הם בטח ירצו שאחתום על השיק.
אז תבדוק, תתקשר אליהם.
נראה לי שעדיף ש...
אלא אם כן אתה לא רוצה שיראו אותך אוכל ארוחת צהריים עם סבתא שלך.
זה לא מה שאמרתי. אמרתי את זה?
אז תתקשר.
היי, זה פיט מרפי, אני מחפש את סנדי לומיס.
כן, בטח.
היי, גברת לומיס, מדבר פיט מרפי.
-כן, אני מצטער להפריע לך... -פיט, תן לי.
-מה? -תן לי את הטלפון.
היי, גברת לומיס, מדברת אודרי ברנהרדט
מ"ברנהרדט שחרור בערבות".
הבנתי שהמשכורת האחרונה של פיט מרפי נמצאת אצלכם.
כן, גברת ברנהרדט, זה נכון.
יש סיבה שמונעת ממך לשלוח לו את המשכורת
במקום להטריח אותו לבוא ולחתום עליה?
אצטרך לדבר עם מר מרפי שוב כדי לאמת כמה פרטים נוספים.
כמובן, רק רגע.
את על רמקול.
מר מרפי, אתה שומע אותי?
כן, כן... אני אקח את זה.
כן, אני שומע אותך.
אתה מעמיד אותי במצב מאוד לא נוח כאן.
טוב, אני מצטער. יש לי מחויבויות חדשות ועבודה חדשה...
אני בטוחה.
טוב, אז אני לא רואה איך אוכל לסרב, כמה שהייתי רוצה.
תודה רבה לך. אדיב מאוד מצדך.
מה אתה מציע שאעשה בשיק?
את יכולה לשלוח אותו לווייט אוק הייוואיי 6325, טרמבול, קונטיקט,
06614. תודה.
-שמחתי לעזור. -או-קיי.
או-קיי.
עכשיו נוכל ליהנות מארוחת צהריים טובה.
נהדר.
אני חושבת שגברת לומיס לא ממש מחבבת אותך.
כן, היו לנו בעיות.
מה התוכנית?
אני לא ממש יודע.
אולי כדאי שנתקדם כדי שהם לא יבחינו בנו.
אוי, פארלי, אני מתחיל לחשוב שאני סתם זקן טיפש.
לא, אתה איש טוב, מר בי.
נותן לי להחזיר ככה את הערבות.
אתה רוצה שאסע מסביב לרחוב?
אולי נלך פשוט לאסוף את ג'ייקוב?
מה שתגיד, בוס.
אני הולך להתפנות, סבתא.
אתה לא צריך את רשותי.
קדימה, קדימה.
משרד קצין מבחן, מחוז ניו יורק.
היי, זה מריוס ג'וסיפוביק. קבעתי היום פגישה עם מר באגוול
ב-14:00 ויש לי מקרה חירום קטן.
רציתי לברר אם יש אפשרות לדחות אותה אולי להמשך היום.
לא. מר באגוול לא אוהב שאנחנו משנים שעות.
סליחה, את יכולה להמתין רגע?
חומד, זה בסדר, הכול יהיה בסדר.
זאת הבת שלי, היא ממש עצובה, אני מתנצל.
אין בעיה, יש לי ילדה בת שמונה, אני יודעת איך זה.
כן, זאת הבת החורגת שלי. היא בת עשר.
-סליחה, איך קוראים לך? -ליז.
טוב, ליז, חזרנו ברגל מבית ספר היום
והבת שלי מצאה גור חתולים חמוד ביותר מסוג קליקו
ואני לא צריך לספר לך עד כמה ילדות קטנות אוהבות גורים, נכון?
לדארסי יש גור חתולים.
נו, את יודעת בדיוק על מה אני מדבר.
בכל מקרה, הקטנצ'יק הזה נדרס.
-אוי, לא. -כן.
ואנחנו נמצאים עכשיו בבית החולים לחיות, הוא בניתוח, אבל...
חומד, אני רק מספר לגברת הנחמדה מה קרה.
בכל מקרה, אני רק תוהה אם יש סיכוי כלשהו לקבוע פגישה מאוחר יותר אחר הצהריים.
אבדוק את היומן שלו.
תודה רבה לך. תודה.
-היי, מה קורה? -תפוס!
סליחה.
הוא פנוי ב-16:30.
16:30 זה נהדר.
מושלם. קוראים לי מריוס ג'וסיפוביק.
עכשיו אני צריכה לאשר את השינוי הזה עם מר באגוול.
טוב, אל תתקשרי אליי אם אין בעיה.
מוזר שאתה שואל על מר ג'וסיפוביק.
את רוצה להגיד לי שזה היה הוא עכשיו?
הוא דחה את הפגישה שלו ל-16:30 אחר הצהריים.
תמיד אמרת שטונה עושה לך בחילה.
טוב, זה היה לפני עשרים שנה, סבתא.
נכון, אנשים משתנים.
אתה כבר לא פיט הקטן שלנו.
אתה יודע, עסקי השחרור בערבות לא כאלה מורכבים.
כל אחד יכול ללמוד את הפרטים הבסיסיים,
אבל יש אינסטינקט אחד שמפריד בין משחרר בערבות נהדר לכל השאר.
-מה? -אתה צריך להיות מסוגל
להסתכל ללקוח פוטנציאלי בעיניים ולשאול את עצמך,
"אני יכול לסמוך עליו"?
לפעמים המספרים מסתדרים,
אבל קול קטן בראש שלך אומר, "משהו כאן לא בסדר,
"ואם אסמוך עליו, אתחרט על זה."
את רוצה לשאול אותי משהו, סבתא?
אני לא יכולה שלא לתהות, פיט.
סבא שלך חוטף שבץ ופתאום אתה שובר עשרים שנה של שתיקה.
תמיד חשבת שאנחנו עשירים.
אז,
אני לא יכולה שלא לתהות
אם חזרת כדי לנסות לנצל אותנו.
- משרד קצין מבחן -
את צודקת, סבתא,
אני באמת שמעתי על השבץ.
איך?
בשנים האחרונות חשבתי על כל הקיצים שביליתי כאן.
את זוכרת איך זה היה,
הירוק הזה, הגוון הירוק הזה...
זה היה הדבר הכי יפה שאי פעם ראיתי.
ונדנדת הצמיג.
היא הייתה נשברת בכל קיץ, ובכל קיץ סבא היה מתקן אותה.
והתפוחים.
התפוחים כבר לא כמו פעם, סבתא.
לא מאז שאיבדנו את העץ הישן ההוא.
הודעה קולית חדשה ממשרד קצין מבחן
אני לא אשקר לך.
הייתי במצב רע מאוד.
עשיתי דברים שאני לא גאה בהם.
הייתי ממש ריק בפנים.
אז...
התחברתי לפייסבוק ומצאתי את ג'וליה.
רק קראתי את הפרסומים שלה, כי...
התביישתי במי שהייתי.
ואז יום אחד ראיתי את הכיתוב
"סבא חטף שבץ."
וידעתי שלעולם לא אוכל לסלוח לעצמי
אם לא אצור קשר.
פשוט נדרש לי זמן להבין איך.
זאת האמת, אני נשבע.
אני ממש מצטער, תוכלי לחכות רגע, בבקשה? סליחה.
ג'וסיפוביץ', מדבר מר באגוול.
שמעתי על גור החתולים וזה נשמע לי כמו בלבול מוח,
אבל הצלחת לדחות את הפגישה, אז תרשה לי להבהיר את עצמי.
אם לא תהיה בחדר ההמתנה בשעה 16:30,
לא ב-16:31, לא ב-16:33,
ב-16:30, אתה חוזר לכלא.
היום.
תזכורת לשעה 15:20
כל נשיקה, כל רגע שהיה לנו, היה שקר.
זה מה שאתה רוצה שאגיד?
את משחקת משחקי מוחות? התינוק של ניק או לא?
אני צריך להוציא את האש פאפי לטיול וללכת לחנות החיות. קום.
קום.
-מה ל...? -שים את הידיים מאחורי הגב.
מה הקטע שלך?
זה מגוחך.
זה לא מגוחך.
-תן לי את הרגליים שלך. -לא.
שאני רק נצלנית שאבא שלך...
אני לא אברח.
טוב, ברור...
ועוד איך!
אתה לא חושב שזה קצת מוגזם?
תראה, מה אני יכול...
תיהנה מהסדרה.
קדימה, האש פאפי.
קדימה, ילדה.
פשוט תניח אותו על השולחן שם.
בטח, כן.
אני פותחת את הכספת עכשיו,
-אז אתה יכול ללכת לשם. -בטח, כן.
היי, חזרתם.
הכספת פתוחה, תישארי שם.
איך היה הסיור הלימודי?
-טוב. -פיט מצא שעון עתיק שלקחנו כערבות.
מרשים, נשמע שהוא כישרון טבעי.
טוב, גם את כישרון טבעי, ג'וליה, רק מסוג אחר.
פיט, מה דעתך...
ללוות אותי לחנות בפינה? אני צריכה לקנות כמה חיתולים וכאלה.
כן, בטח.
אין בעיה, כן, אתה יכול ללכת.
רק אתן כמה דקות מנוחה לרגליים שלי ואלך לשחרר את מר מצגר מהכלא.
טוב.
השארתי לך כמה הודעות, אני צריכה שתחזור אליי.
הייתי אמורה לסיים עם זה כבר.
תבטיח לי שלא תפטר אותי כשתקבל פיקוד.
מה זאת אומרת?
אתה התקווה הגדולה של עסק השחרור בערבות.
אה, כן. טוב, אני בטוח שנוכל להגיע להסדר.
לא משהו בלתי הולם,
כי, אתה יודע, אנחנו בני דודים.
מן הסתם, כן.
אני נכנסת לכאן, אני צריכה לקנות סיגריות.
חשבתי שאמרת חיתולים.
כן, לא רציתי הטפת מוסר מאודרי.
היי, ג'וליה. לא אקח לך את העבודה.
-אני חושב שאת ממש טובה בעבודה שלך. -אתה סתם מנסה להיות נחמד.
בחייך, אלה פנים של שקרן?
חכה כאן, אני כבר חוזרת.
זין.
היי, סבא, איך היה היום שלך?
ג'ייקוב ישן שנת צהריים.
שיחקתי איתו כל היום.
התשתי אותו.
את רעבה?
-כן. -טוב.
וינס שלח אותך? וינס כאן?
וינס כאן? הוא מגיע?
ברוך הבא לפיינטופ!
אמרתי לך, בן אדם, אנחנו צריכים לבלות!
מה עובר עליך?
-מה עובר עליך, בן אדם? -תראה את הפנים שלך, בן אדם.
השתגעת לגמרי, טיילור?
תראה את הפנים המזדיינים שלך!
-הפחדת אותי עד מוות! -אני יודע, זה היה מדהים!
נדפק לך השכל לגמרי!
וואו, אחי...
אתה צריך להיבדק על ידי רופא. זה לא נורמלי.
אני רציני. אנשים עושים שטויות כאלה כשהם רוצים לרצוח מישהו.
-רגע, רגע... -אלוהים אדירים!
רגע, זה מה שחשבת?
איפה אנחנו לעזאזל?
מי זה וינס, בן אדם?
מה, אתה קורא למקום הזה פיינטופ?
-איפה כל עצי האורן? -בן אדם, אל תשנה את הנושא.
כשהיית עם השק על הראש אמרת משהו על...
דאגת בקשר לאיזה בחור ששמו וינס.
במה הסתבכת, בן אדם?
טוב.
אספר לך משהו, בסדר? תבטיח לי שלא תספר לאף אחד, טוב?
-תישבע. -אני נשבע, בן אדם.
אני יוצא עם מישהי,
לבעלה קוראים וינס.
אתה מבין אותי?
כן, לא. אישה נשואה.
-לא, אני מבין, זה מסובך... -אני אוהב אותה, טיילור.
אחי, לא אגלה לאף אחד, או-קיי?
-הטלפון שלי. -אני מצטער.
לא היה לי מושג.
איפה הטלפון שלי?
טיילור, אתה יכול לקחת אותי לתחנת רכבת?
למה?
אפשר פשוט לנסוע לתחנת הרכבת המזדיינת?
-טוב, טוב, בסדר! -תודה.
כמה פעמים קרה לכם שבזבזתם יותר מדי זמן במטבח
בחיפוש אחרי המחבת המושלמת שתפתור את בעיות הבישול שלכם?
אם אתם כמו רוב האנשים,
יש לכם ארון מלא מחבתות ישנות שפשוט לא עושות את העבודה.
אתם צריכים מחבת אחת שעושה הכול.
בן הדוד פיט?
איפה חוש ההומור שלך, בן אדם?
-כשהיינו ילדים, חשבת... -אתה יודע מה? אנחנו כבר לא ילדים.
מה אתה אומר, שרלוק, אבל אני...
לא משנה. אני שמח שג'וליה לא כאן.
מה זאת אומרת?
זה היה הרעיון שלה, בן אדם.
היא סידרה אותך, כל הסיפור הזה שהיא הולכת לקנות חיתולים?
מה לעזאזל עובר על המשפחה הזאת?
-אפשר לקבל עזרה? -אני בא מיד.
משטרת ניו יורק.
החבר'ה המגניבים.
במה זכינו?
אתה יורד עליי עוד לפני שבכלל פתחתי את הפה?
ברוך הבא לברידג'פורט, בלש, איך אוכל לעזור לך?
אני מחפש בחור שהגיע לעיר לפני כמה ימים.
וינס
כבר חוזר.
מצפה בקוצר רוח.
-היי. -היי.
איפה אתה, לעזאזל?
ראיתי אותו במצלמות עולה לאוטובוס לברידג'פורט לפני יומיים.
-אתה בברידג'פורט? -כן.
מה? אתה סתם נוסע שם בתקווה להיתקל בו?
אני בודק עם המשטרה המקומית.
אני אומר לך, וינס, הוא כאן. אני מרגיש את זה.
טוב.
טוב, אתה זוכר שהתעקשתי לעשות לו מארב?
ביקשתי מקול לטפל בזה.
טוב, הוא בדיוק התקשר. מתברר שלמריוס יש שם פגישה
ב-16:30 אחר הצהריים.
זין.
אז תיכנס לניידת שלך,
תדליק את האורות המהבהבים
ותזיז את התחת המשטרתי שלך לכאן מיד!
-כן. -מריוס?
-זה אני. -אדי, איפה אתה?
אני על גג הבניין של ריצ'ארד. ברחתי, אחי.
תראה, תראה, תראה...
ברגע שאני מנתק, אני קופץ לבניין הקרוב, איפה אתה רוצה להיפגש?
איך ברחת?
ריצ'ארד לקח את הכלבה לטיול, יצאתי מהחלון,
אבל אני מדבר מטלפון אלחוטי ובעוד רגע לא תהיה לי קליטה.
איפה אתה רוצה להיפגש?
הם יודעים שברחת?
-לא, עוד לא. -אז תחזור.
מה אמרת? לחזור?
אדי, תחזור לפני שיידעו שברחת.
לא, אני לא יכול, מריוס!
הם כבר שיסו בי כלבה מזדיינת ושברו לי את האף, בן אדם!
-מה? -כי ניסיתי לברוח אתמול בלילה.
אדי, בדיוק על זה אני מדבר.
אתה מוכרח לחזור. תראה, אני אחלץ אותך מזה, טוב?
אני קרוב להשיג את הכסף.
-כמה קרוב? -יום או יומיים לכל היותר.
אבל אם אתה תברח עכשיו, אנחנו נהיה במנוסה מווינס
ומהמשטרה לנצח, טוב?
אתה מוכרח לסמוך עליי, בסדר?
תראה, זאת האפשרות הכי טובה. בבקשה? תחזור.
זין!
קדימה!
נפסל
באגוול.
מר באגוול.
זה מריוס ג'וסיפוביק.
-אני חולה בטירוף. -מה אתה אומר.
אני לא יודע מה קרה, זה התחיל אחרי ארוחת הצהריים.
-איפה אתה? -במיטה, עם חום גבוה.
לא רציתי לבוא למשרד שלך ולהדביק את כולם.
כן, טוב, זה מאוד מתחשב מצדך.
בוא נעשה דבר כזה, ג'וסיפוביץ', תנוח ואם תרגיש טוב יותר מחר,
תתקשר אליי ונקבע מחדש.
בינתיים, תרגיש טוב.
טוב, תודה.
היי, ליז, תעני לשיחות שלי, טוב?
אני צריך לנסוע לווייט-פליינס להיכנס בציפור מחורבנת.
רגע, האש פאפי. רגע, זהו זה.
בן זונה. חתיכת מזדיין!
-היי. -לעזאזל, אדי, מה נסגר?
הייתי צריך לחרבן.
-הייתי נואש. -אתה מצפה ממני להאמין לזה?
בפעם הבאה אחרבן לך על הספה אם זאת התגובה שלך, אלוהים.
שום דבר לא עובר במשפחה שלך.
ניסית לברוח.
ניסיתי מה?
גבר, אם הייתי רוצה לברוח, כבר לא הייתי כאן.
נכון?
היי, אפשר לעזור?
-קתרין בויד? -כן.
אני מחפש את מריוס ג'וסיפוביץ'.
אתה מתכוון לג'וסיפוביק?
אה, יופי, את מכירה אותו.
מי אתה?
אני קצין המבחן שלו.
ולפי המסמכים שלי, הוא גר כאן.
הוא נמצא?
מריוס, אתה ער?
מריוס, אני מר באגוול.
היי, מר באגוול.
-אני לא רוצה ללחוץ לך את היד. -טוב.
רק באתי לבדוק מה שלומך.
חם, חם, חם! בבקשה, חבר.
צריך לאכול רק מאכלים לבנים כשסובלים משלשולים.
דוד מריוס יהיה בסדר?
אני מקווה, חומד.
הוא משפריץ משני הכיוונים כל אחר הצהריים.
אני ברנדון, דרך אגב.
אלווה את עצמי החוצה.
אתה לא עיט, ג'וסיפוביץ'.
חברים, אין עליכם.
-אמנדה, חומד... -אני הולכת. ביי, דוד מריוס.
ביי, אמנדה.
היא נהדרת, אתם עושים עבודה...
תסתום את הפה.
-אף פעם לא הסכמנו לזה. -אני יודעת,
אבל מריוס יודע עד כמה אנחנו מסתכנים
בשביל זה והוא גם יודע שאסור שדבר כזה יקרה אי פעם שוב, נכון?
-מריוס? -זה לא יקרה שוב, יש לכם המילה שלי.
אם היא שווה משהו.
הייתי צריכה לירות בך באותו יום ולומר שאתה פורץ.
אני מבין, תקשיבי...
את זוכרת את הכתובת שאודרי נתנה לך בטלפון הבוקר?
-מה איתה? -אז אם שוטר יגיע לכאן לחפש אותי,
עדיף שתיתני לו את הכתובת הזאת.
חתיכת בן זונה. כמה מסוכן המזדיין הזה?
פשוט תיתני לו את הכתובת.
עבדתי עליך!
שכחתי לשאול את טיילור היום,
מה עשיתי בדיוק שזה מגיע לי?
-אתה באמת לא זוכר? -לא, אני לא.
-ברצינות? -ברצינות.
נעלת אותי בכספת.
-בכספת של המשרד? -איך אתה לא זוכר את זה?
היא הייתה פתוחה ואתגרת אותי להיכנס אליה, ואז סגרת את הדלת.
טוב, אז אני שונא את עצמי קצת.
אולי לא ידעת שהיא תינעל, והייתי בפנים רק דקה,
אבל עדיין יש לי סיוטים בגלל זה.
טוב, אם זה מנחם אותך, נעלו אותי
בתא מטען של מכונית היום וזאת הייתה חצי השעה הגרועה בחיי.
טוב... העבודה שלי כאן הסתיימה.
אז בת כמה היית?
אני הייתי בת שש ואתה היית בן עשר. אז יש הקטע הזה.
וואו, את ממש נוטרת טינה.
אין לך מושג.
-רוצה טרמפ הביתה? -לא אם זה בתא המטען שלך.
לא כיף איתך.
רק רגע.
איך יצאת?
-מהכספת? -כן.
סבא, סבא הוציא אותי.
טוב, לפחות היא בוטחת במישהו.
היי, היי!
-היי? -מה שלומך?
טוב.
היי, אפשר לדבר איתך רגע?
כן, בטח.
שבי.
-קרה משהו? -לא, לא, סתם...
היה לי יום ארוך.
וואו.
גבר, זה הרבה כסף.
סביר להניח שלא כדאי לך להשאיר אותו זרוק ככה.
לא, כן, עזרתי לג'וליה בשחרור בערבות של פרסיקוף.
היא הייתה נחמדה ונתנה לי אחוזים.
ואני, את יודעת...
קחי.
בשביל מה זה?
את יודעת, שלא תיאלצי לפספס את הטיול השנתי הבא.
אתה לא מוכרח לעשות את זה.
אני יודע, אני רוצה.
הנה, קחי.
תודה, בן דוד.
כן, טוב, נתראה.
-סליחה. -לילה טוב.
כן!
שבי.
קרה משהו?
לא, סתם...
היה לי יום ארוך.
טוב, נתראה.
-סליחה. -זה בסדר. .