Отто. Отто.
Одрі, слава богу. Ти як?
Не дуже.
Я в халепі.
Що?
Це агентство працевлаштування. Яку роботу шукаєш?
Пробач, я не розумію, що ти говориш.
Та я біса жену.
Ого! Ти...
Справді робиш все в останню мить?
Гадаю, ти мені щось приніс?
Господи. Що з тобою сталося?
Кепсько виглядаєш.
-Тут усе. -У цьому я не сумніваюся.
Річі.
Річі, візьми гроші.
Скажи мені, Маріусе.
Як тобі знову її побачити?
Ви для цього її привели?
-Зробити мені боляче? -Ага.
Ні. Ну, може, трохи.
Якщо ви не проти, я заберу Едді й заберуся, гаразд?
Так, до речі, про це. Слухай...
Що? Що слухати? Нічого тут слухати.
Едді може йти, куди забажає.
Я людина слова.
А от ти — це інша історія.
Я маю затримати тебе до приходу Вінслоу.
То це все?
Я труп?
Іншого виходу немає?
А ти як гадаєш?
Скажемо йому про мою ідею?
-Звісно. -Давай.
Один великий гравець Вінса мухлює.
А я тут до чого?
Едді не може його розкусити, а ти міг би.
Виженіть його з гри.
Я не можу, поки не спіймаю за руку.
-Зіграйте з ним сам. -Він уже пробував.
І він вас обіграв?
Так. Обіграв, бо він мухлює.
-Розумієш? -Ага.
То що скажеш? Ти з нами чи ні?
-А що мені з цього? -Що тобі з цього?
Може, давай так? Я скажу Вінслоу відчепитись від тебе,
і ти залишишся живим.
Як тобі таке?
Ви просто хочете його спіймати за руку?
Чи ще й принизити?
Підлий Піт
РОЗДІЛ 1: АФЕРА
Почнемо вечірочку!
Пане Джозеф!
Кароліно. Дівчинко моя. А ти трохи поправилася, округлилася?
Не думаю, та...
Так, і ти неймовірна! Дівчата у Нью-Йорку занадто худі.
Ходи до мене.
Так.
Хто цей пан?
Це Марті Джозеф. Продавець машин з Огайо.
-Вінні. -Привіт.
-Як ти, друже? -Марті, давно не бував.
Так, я грав на тому узбережжі.
Правила жорсткіші, та колір
їхніх грошей я люблю.
Місяць тому я виграв десять штук у Метта Деймона.
Натовк Джейсону Борну сраку.
Смішно.
Здається, я не мав честі.
Марті Джозеф, це Радж Кумар Мукерджі.
Я знаю це ім'я.
Ви важлива персона.
А ви машини продаєте.
Якщо десять тисяч одиниць на рік — це «продаж машин», тоді так.
Можна до вас підсісти?
Я не проти.
Добре.
-Хто роздає? -Едді.
-Як справи? -Добре.
Супер.
Наскільки глибоку?
На одного, чи,
може, й на двох трупів.
Копай.
-Ми що, вже проїхали? -Ні, не думаю.
Напевно. Їдьмо назад.
Боже... Дідько!
Господи! Одрі!
Одрі! Слава богу.
Ти жива!
-Навіщо ти взяв Тейлора? -Я наполіг.
-Тікай звідси. -Бабусю!
Бабусю, просто скажи, що сталося.
-Що сталося? -Тейлоре!
-Вона має рацію. Не влазь у це. -Їдь звідси!
Я вже вліз.
Вам.
Тисячу на кон.
Підтримую.
Вам. Пас. Відповідаю.
Піднімаю до 5 тисяч.
-Вам сорок п'ять. -Чому б ні?
Відповідаю.
Пас. Теж пас.
Шефе, десятку на кон.
-Відповідаю. -Банк хороший.
-Що за годинник? -«Ролекс».
-Гарний. -Я знаю.
-Пане, ваше слово. -Чек-рейз.
-Чек. -Піднімаю на 5 тисяч.
Королі чи тузи?
Піднімаю, п'ять тисяч.
Якщо я роблю так,
значить, я звертаюсь до вас.
Стежте за моєю рукою. Мій лівий мізинець
означає, що Мукерджі ховає карти.
Лівий безіменний палець —
що він крапить. Тобто мітить карти.
-Я знаю, що це. -Гаразд.
Мій лівий великий палець — це сигнал зробити фолд.
-Я пас. -Фолд.
Пане Мукерджі?
Ва-банк.
-Колл. -Панове, відкривайте карти.
Подивимось. Туз-король.
Дев'ятки.
Флеш б'є.
-Кращий флеш! -Флеш б'є.
Я думав, це була старша пара.
-Не пощастило. -Не щастить у картах —
пощастить у коханні.
Мені зазвичай щастить і в тому, і в іншому.
Сюрприз.
Господи, Джуліє! Що ти тут робиш?
-Привіт, Чейтоне. -Ти приїздила сюди
-з Одрі у дитинстві. -Досі пам'ятаю, як доїхати.
Я хочу поговорити.
Якщо ти без моїх грошей, нам немає про що говорити.
Гроші обговоримо пізніше. Я хочу поговорити про цього.
-Джуліє. -Заціпся.
Він тобі не потрібен.
Навряд чи він узагалі комусь потрібен, та він батько мого сина,
тому потрібен мені живим.
Якби не він, мої гроші були б у тому сейфі.
Це не він витяг їх із сейфу, а Одрі.
Це справа наших двох сімей.
Джуліє, позаду тебе двері. Тікай!
-Бігом! -Поклади цю хрінь,
або я тобі по яйцях загилю.
Поклади.
З цього є один простий вихід.
-Ферма дуже дорога. -Не зараз.
Виявилося, що під нею великі поклади урану.
Ленсе, ти ідіот! Урану немає.
Є. Я купив лічильник Гейгера і був там сьогодні...
Ми тебе розвели.
З Пітом, його матір'ю, тим старим.
Розвели тебе, щоб ти повернув гроші. Ферма не варта ні чорта.
Іди, мені треба з Чейтоном поговорити.
Говори.
Він загальмував і вхопив мене за руку, щоб забрати пістолет.
Це все, що я пам'ятаю.
Коли ти отямилась, пістолет був у тебе в руці?
Ага.
Як Піт міг тебе просто кинути тут?
І забрати гроші, які нам треба...
Забудь про гроші, Отто!
У нас тут мертвий коп, а пістолет був у мене.
Розумієш, що це означає?
Я сьогодні теж хлопця вбив.
Що?
Він був копом-запроданцем.
Посварився з тими, хто йому платив.
Його завезли у ліс. Всадили дві кулі в груди, одну в голову.
Як профі.
А як же сліди від шин?
Будемо сподіватися, що криміналісти тут відстійні, як і в нас.
Добре. Ні, ні. Все правильно.
Гаразд.
Я тобі винен, Ленні. Добраніч.
Кажуть, цей Вінслоу займався брудною роботою для старого друга.
Колишнього копа з Нью-Йорка, Вінса Лонерґана.
-Вінс? -Ага.
Якось у лісі Піт обмовився, що страшенно боїться якогось Вінса.
Ленні сказав, що той тип тримає ігрову залу у Нью-Йорку. У Чайнатауні.
У тебе є адреса?
Поїхали.
-Оце й усе? -Так.
-Про що ви говорили? -Тебе не обходить.
Двадцять тисяч.
Піднімаю до 40 тисяч.
-Я пас. -Пас.
-Колл. -Хороший банк.
Глянемо, що у вас в цьому раунді. Чек.
Тридцять.
Чому б і ні?
Ва-банк.
Вам дати серветку?
Ваш хід, босе.
Поклади колоду на стіл.
Прийміть руки від карт.
Давайте.
Нікому не чіпати карти.
Нікому.
Пані та панове, мої вибачення.
Зараз я попрошу вас піти.
Денісе, Річарде, чи не могли б ви провести усіх,
хто не за цим столом? Валі, можеш лишитися,
і, звісно, Кароліна.
Так, ходімо. Друзі, ви його чули.
Пора йти. Ви не зобов'язані йти додому, але, самі розумієте.
Швидше. Виходимо!
-Я забув свій... -Вали, Тейте. Іди вже.
Ти також.
-Вінсе, що ви робите? -Як довго...
По-вашому, я мав це терпіти?
-Що терпіти? -Маріусе,
ти справді думав, що я можу купитись на таке,
коли ти дав мені сигнал «ва-банк» у такий момент?
Стоп, він дав вам сигнал? Ви мухлювали?
Ні, жалюгідний придурку. Це ти мухлював.
Ти, Маріус, Едді.
І ти.
-Вінсе, присягаюсь... -Не треба.
Просто сядь.
Друже, що б ви там про мене не думали, це якась помилка.
Ніякий я тобі не друг.
І ми з'ясуємо, чи я помиляюсь, так?
Мені здається,
що у вас непогані карти.
Подивимося, що у вас?
Карти не чіпати.
Валети.
Валети й десятки, непогано.
Але в мене дами й десятки.
І я можу зібрати флеш. Тому зараз
усе начебто непогано. Зараз я залишу вас без купи грошей.
Але тут я отримую сигнал «ва-банк» від Маріуса.
І збираюся це зробити.
Але раптом
усе начебто уповільнилось.
У вас буває відчуття, що ви вже все це бачили?
Відчуття дежавю, коли все,
усі ваші слова і вчинки відбуваються ніби не вперше?
Волосся на шиї стає дибки.
Але ти не можеш пригадати, де це було чи коли.
Але я от зараз можу.
Я точно пам'ятаю, де я був,
і коли це було,
і з ким я тоді був.
Чи не так, Маріусе?
-Вінсе. -Так.
Трохи більше трьох років тому.
Кімната була інша,
та й шулер був інший.
Але та ж сама юна леді
вела мене до прірви.
-Любий, це не так. -Ні, я знаю.
Спочатку я теж так відреагував.
Я подумав, ні, цього не може бути,
бо я ж дав їй усе.
Їжу, одяг, дах над головою.
І я ділився з нею
найпотаємнішими думками.
Ця дівчина
справді піклується про мене.
Може, навіть кохає.
Тому ні.
Не може бути. Вона б не вчинила
так зі мною. Але потім...
Потім я просто...
Ще раз прокрутив усе в голові.
Так?
І я зрозумів,
що весь цей тиждень
ти вела мене до цього моменту.
-Ні, ні, любий, ні -Ні, ні. Так ніжно,
але все ж таки вела.
Ти вела мене сюди.
До гри за моїм столом.
У моїй покерній залі.
І знову
моя доля опиняється в руках Маріуса.
Усі елементи класичної афери.
Едді — круп'є, Мукерджі — шулер.
Маріус — капітан.
А ти, люба...
Ти — наживка.
Вінсе.
А я — лох.
Вінсе.
Вінсе!
Я б хотів помилятися.
Та не думаю.
Є тільки один спосіб перевірити.
Це була моя гра. Моя, адже так?
У тебе не було шансів виграти в цьому раунді. Нуль шансів. Може, один.
У тебе був один шанс. Лише один.
Валет пік.
Скільки це, два відсотки, Едді?
І все. Тож якщо наступна карта — валет пік,
тоді ви всі намагались мене розвести.
Може, скажеш, що там, люба?
Якби я послухав тебе, Маріусе,
я втратив би всі свої гроші.
Звісно, такий був план, чи не так?
Згодувати мені ці карти. Так?
А тепер я хочу,
щоб ви нарешті припинили ламати комедію,
і визнали, що це я, бляха, розвів вас.
Може, це допоможе? У тебе три секунди
перш, ніж я вистрелю тобі в голову. Три, дві...
Ні, ні. Не стріляй, гаразд?
Я скажу, добре? Так.
Так, усе, що ти сказав, усе правильно.
Кароліна сказала, що вони з Маріусом знову працюють,
і що вони найняли його на роль шулера.
-Це неправда. Він бреше. -Замовкни.
Річі, знайди його телефон.
Який пароль, мудло?
Б-О-Л-Л-І...
9-2-4.
Боллі?
Щоб мене.
Подивимось останні дзвінки.
Тобі телефонував хтось з ініціалами М. Й.
Хто ж це міг бути?
Спробуймо.
Маріусе, ти не відповіси на дзвінок?
Раптом щось важливе.
Ого.
Що тут уже казати, Маріусе?
-Я втомився. -Звісно.
Треба було вбити тебе три роки тому,
усіх вас.
Мені б набагато легше жилося.
Живи й учись.
Я вб'ю тебе останнім.
Щоб ти побачив смерть брата.
Але спершу я розберуся з тим гівнюком.
Мені давно хотілося всадити тобі кулю в лоба.
-Вінсе, присягаюсь, я не… -Опусти пістолет!
Я з ФБР, зрозумів?
Це федеральний свідок під моїм захистом.
Я вже відправив сигнал тривоги у відділок ФБР.
Щоб я здох.
У мене голова обертом йде.
Маріусе, це теж частина плану,
чи ви додумуєте цю хрінь по ходу справи?
Дзвоніть у ФБР, спецагенту Майклу Думбровськи.
-Він підтвердить мої слова. -Боже. А ти молодець.
Ти посередник, так? Звісно.
Не виходиш з ролі, навіть якщо спіймали.
-Ти профі. -Ні!
-Вінсе, клянуся! -Шулерджі.
Благаю, я тут ні до чого! Присягаюся.
Агов!
Кидайте зброю. Хутко! Кому кажу!
Ми лише охоронці.
Гаразд. Пістолет на підлозі. Я без зброї.
Усе скінчено.
Пішли! Валимо.
РОЗДІЛ 2 М'ЯСОРУБКА
-Чому так довго? -Швидше.
Жени! Жени!
-Усе добре? -Так, усе добре.
Де, бляха, добре?
Вінс спалив нас раніше, ніж ми почали. «Добре».
Дідько! Це через мене? Я напартачив?
Едді, я маю зізнатися.
Що?
-Ми не все тобі сказали. -Про що ти?
Мукерджі ми не наймали.
Він узагалі не в курсі.
-Хто ж він такий, трясця? -Мільярдер із Мумбаї.
-Що? -Нам потрібен був той,
хто зможе зачепити Вінса за живе.
Наша людина вивчила гравців.
Тейт мав проникнути в залу Вінса і знайти потрібного гравця.
Мукерджі ідеально підійшов.
Смішно те, що з'ясував Джозеф. Мукерджі і справді виявився
федеральним свідком, а його охоронець працює у ФБР.
Дідько.
Ми запізнилися.
Плакали наші грошенята.
Я відвезу вас додому.
Ви спізнилися.
Пішли, пішли.
Я думав, ти знову когось убив.
Їхали довгою дорогою, щоб без хвоста.
Давайте. Треба рухатися.
Де наш фельдшер?
Він не фельдшер. І він зайшов після нас.
Зачекайте.
Якщо Мукерджі не в ділі,
то звідки в нього твій номер?
То був я.
Часу на вигадування чогось кращого не було.
Цей бовдур вирішив підкотити до Кароліни.
І більше ні про що не думав.
Я витягнув кістку, і навіть собаки не гладив.
Дав телефон Джозефу, і не встиг я помити руки,
як усе було готово.
Потім я повернув телефон Мукерджі, а він нічого й не помітив.
А якби Вінс його вбив? Про це ви не думали?
Звісно, що думали.
Коли є загроза федеральному свідку,
ФБР кілька днів вживає особливих заходів безпеки.
Я робила анонімні дзвінки
останні пів року. Останній — два дні тому.
Обличчям до входу.
Учора ввечері я перевірила, чи є на них обох бронежилети, а у Валі пістолет.
Якби чогось не було, довелось би все скасувати.
Ви знущаєтесь? Це ж був величезний ризик.
Так, ризик завжди є.
Але це не спрацювало.
Вінс стріляв у федерального агента.
Йому дадуть років двадцять. Усе спрацювало.
Так. Але гроші.
Справа була не в грошах, Едді.
Це заради Чарлі.
Серед усіх ідіотських затій, що я робив у житті,
-ця найтупіша. -Ось і фельдшер!
ШВИДКА ДОПОМОГА
-Він не фельдшер. -Я не брешу.
Справа була в помсті.
Але помста
значно солодша з оцим.
У нього ж біометричний сейф.
Я знаю. Хитра штука.
Думав заморозити його рідким азотом.
Або просвердлити й залити туди води,
спровокувавши вибух.
Дідько! Я вас ледь знайшов.
Ідіть покажіть усім, як сюди потрапити!
Давайте, я тут сам розберусь.
Я навіть дістав новітню сенсорну рукавицю
з відбитком пальця.
Але врешті-решт я зрозумів, що зламувати сейф не доведеться.
Досить зламати самого Вінса.
Сучий син.
Хто забере частку Джозефа?
Він мене попросив.
Чорт, пробач, Маріусе.
Ти чув про Вінслоу?
Знайшли мертвим у лісах Коннектикуту.
Поліція вважає, що це професійне замовне вбивство.
Тобі пощастило.
Якщо чесно,
він був таким собі чоловіком.
Але хорошим другом,
чудово танцював
і був талановитим аферистом.
А тобі він справді був братом.
-За Чарлі. -Так.
-За Чарлі. -За нього.
-За Чарлі. -Саме так.
Це необов'язково.
Для Чарлі.
Що? Я його не знав.
Гаразд. Хай щастить.
Давай. Скажи це.
Це була не «Афера».
Забагато непередбачуваності.
-Але схоже. -Це була не «Афера».
Але це була крута афера.
Наступного зробимо за правилами, добре?
Так. Побачимось.
-Бувай, Портере. -Будь чемним, Едді.
То куди подамося?
Може, зі мною у Вегас?
Вегас?
Я купую частку у дрібному казино.
Можеш стати круп'є. Або, не знаю, охоронцем. Як хочеш.
Ти ж завжди хотів у Вегас.
-Так, але ти ненавидиш Вегас. -Так.
Я не поїду з тобою.
Ні, серйозно.
Серйозно. Едді, мене все ще пасе офіцер-наглядач, я...
Тоді пішло воно. Я не поїду. Лишуся з тобою.
-Едді. -Що...
Едді.
Наші дороги мають розійтися, Едді.
Що?
Ні. Ми завжди були разом. Усе життя.
Глянь, куди це тебе завело.
Ні, я не звинувачую тебе.
А варто було б. Це я тебе втягнув.
Я постійно тебе в щось втягую.
Едді,
Едді, як вважаєш, чому тобі не сказали про подробиці?
Бо ти вирішив, що мені не можна довіряти.
Я довіряю тобі.
Едді, я довіряю тобі.
Я знав, що як Вінс наведе на мене пістолет,
ти розколешся, щоб мене врятувати.
Така твоя натура, Едді. Ти хороший хлопець.
Ти не створений для цього, чи не так?
-Ні, це неправда. -Я ж правильно кажу?
Правильно.
Не...
Нам час їхати, Едді.
Забирайся звідси.
Наглядай за моїм братом, гаразд?
А ти за собою, гаразд?
Засранець ти.
РОЗДІЛ 3 БІЛЬШЕ НІЯКИХ СЕКРЕТІВ, НІЯКОЇ БРЕХНІ
Якого милого ти тут робиш?
Карлі зателефонувала мені посеред ночі в паніці.
Вона переживає за вас.
Я сказав, що заїду й перевірю.
Де ви вешталися?
Я зроблю кілька дзвінків. Дізнаюся, що і як.
Семе.
Ти не мав приходити.
Господи, Одрі. Ти як?
Агов. Тебе це не обходить.
Що б там не було, ми ще друзі.
Так, ну...
Ми вдома, все нормально.
Можеш їхати.
Отто.
На пару слів.
Гаразд.
Я слухаю.
Я хочу дещо прояснити.
Знаєш, коли ти хворів,
ми з Одрі
залишалися вдвох у конторі.
Часто.
І я...
підкотив до неї.
-Сучий син. -А знаєш, що вона зробила?
Вона мені в ніс заїхала.
І я на це заслужив.
Ось чому я перейшов у АНБ.
Інакше було б ніяково.
Вона віддана тобі, Отто.
Не будь дурнем.
-Скажи їй. -Сказати що?
Про того кілера.
Ти ж не для Докері його найняв, чи не так?
Він пішов?
Ага.
Треба поговорити, поки Тейлора немає.
Ти сказав, що вбив чоловіка.
Я не знаю. Не знаю його імені.
Він прийшов у контору, а найманець Докері
подумав, що це грабіж.
І заколов його ножем.
Докері забрав тіло.
Що, як хтось його шукатиме?
-Не шукатиме. -Ми не знаємо напевно.
Одрі,
він був кілером.
Звідки ти знаєш?
Я найняв його.
Я не розумію.
Кого ти збирався вбити?
Він мав убити мене, наче це пограбування.
Ти мала отримати страховку. Це був єдиний спосіб...
-Чорт забирай, Отто. -Було боляче.
Хіба ти не знаєш, як ти мені потрібен?
Я вже не певен, чи це так.
Ніхто нічого не говорить. ФБР як води в рота набрали...
-Мені пізніше зайти? -Ні, ні.
Ні.
Вони хоча б щось сказали?
Когось заарештували, але не Піта.
І де ж він?
Суддя закрив справу проти Докері.
Господи.
-Це добре. -Нічого доброго.
Піт забрав гроші Докері.
Всю суму.
Я домовилася з Докері.
Подбала про це.
Подбала як?
Не твоя справа.
Я домовилася.
Нам треба поговорити.
Можеш не вішати нам локшину на вуха,
ми знаємо.
Що знаєте?
Знаємо, що ти забрав у бабусі гроші з застави Докері,
щоб програти їх у покер у Чайнатауні.
Зрадив власну родину.
Усе так.
І мені... Мені немає виправдань,
але на мені висів борг дуже поганим людям.
Тобто Вінсу?
-Що тобі відомо про Вінса? -Неважливо.
Скільки ти програв?
Частину?
-Чи все? -Програв?
Пробачте, що я так довго не повертався. Я…
Я мав спочатку дещо завершити.
-Привіт. -Здоров.
Ти так чудово пахнеш.
Тобі не треба влаштувати хлопців?
Знаєш що?
-Хай чекають своєї черги. -Он як?
А раптом це Аманда?
Це Маріус.
Хай Маріус іде в сраку.
Каже, що ми можемо не перейматися через Вінслоу.
-Відколи? -Відтоді, як його вбили.
Каже глянути, як зіграли «Метс».
Здуріти. Чорт забирай.
Прокляття, Маріус.
-Що таке? -Нічого.
Просто... Щоб тебе, Маріусе.
-Що ти робиш? -Я хочу повернути гроші Докері.
-Ти ж усе розрулила. -Може,
ще не пізно дати задню.
Чому ти брехав нам про все?
А ти як думаєш?
Він один з нас.
Думаю, ти маєш рацію.
Гадаю, буде краще, якщо я просто піду.
Гаразд, я приїхав.
Твоя застава. Вся.
-Я думав, ми домовились. -Так і було.
Але ось твої гроші.
Мені не треба гроші. Потрібна людина їх відмивати.
А у заставній справі, де крутиться готівка, це легко.
Почнемо з цих.
Привіт.
Отто заснув.
Ясно.
Ти...
Сказав довіритись тобі, я не змогла.
А мала б.
Бо я й не давав тобі приводу мені довіряти.
Не чекай ще 20 років.
Не буду.
І дякую, що врятував мені життя.
Я хотів тобі те ж саме сказати.
-Ти їдеш. -Ага.
-Щастить. -Не певен.
Я сумуватиму, кузене Піт.
-Гаразд. -Бувай.
-Чекай. У тебе тут наліпка. -Що? Де?
А, ні. Це етикетка на куртці. Не зважай.
Та машина по мене. Ага.
-Хай щастить. -Бувай.
-Зараз було краще. -Що?
Знаєш, це...
Це не життя.
Он там життя.
Поїхали.
Як успіхи з тією родиною?
-Про що ти? -На скільки ти їх нагрів?
Ні на скільки.
Що сталося? Прив'язався?
Я не прив'язуюсь.
Це перше правило.
Не прив'язуватись.
-Бувай, мала. -І все?
Ось.
«Дивовижний Ґованґо»? Це жарт?
Ні. Він виступає в будинках для літніх людей та на дитячих вечірках.
Ви з ним подружитеся.
Якого біса! Я...
Це Тейлор!
Привіт, Піте.
-Я вас знаю? -Ні.
І влаштувати наше знайомство було не так просто.
-Джина? -Неважливо.
Ти нас не знаєш,
та ми багато знаємо про тебе.
Ми твої прихильники.
Слухайте. Я не Піт.
А ти смішний.
-Він смішний, скажи? -Так, нічого такий.
Ага.
Це наче твоє водійське, ні?
Та це не ти.
Гаразд.
Це фальшиві права.
Просто обісцятися.
Ще в нас є наказ про твоє звільнення.
Ми не одразу в'їхали, навіщо ти той тир пограбував,
але потім зрозуміли.
Якщо ти не зробиш так, як ми скажемо,
ми спалимо ту ферму й усіх, хто там живе.
Що я маю робити?
Нам треба знати, де твоя мати,
і ті 11 мільйонів доларів.