Carly. Herregud, tenk at jeg endelig møter deg.
Hvor gammel er du? Seksten?
Sytten om to måneder.
Alle sier sikkert at du ligner moren din på en prikk.
Noen ganger, ja.
Og Taylor også. Rundt øynene.
Sist jeg så Julia, var du... Ti? Elleve?
Du var stivpyntet i moren din sine høye hæler.
Ja. Du hadde rød lue med en dusk på toppen,
og du sang inn i en kjøkkenskje.
Herregud!
Ikke sant, Pete? Husker du det? Dere danset rundt til Madonna.
Det var faktisk Mariah Carey.
Ja! Jeg tror faren deres har en video av det. Han laget en video.
Jeg må se den.
Over mitt lik.
Og Taylor, du spilte alltid hockey.
Du skulle komme deg ut av Bridgeport, bli en stor NHL-stjerne.
Alle blir voksne, ikke sant?
Jeg ville ikke gjettet på at du ville bli politi.
Men jeg vet ikke. Det er logisk.
Du har alltid vært litt bøllete.
Hva er det? Jeg sier bare sannheten.
Ja. Det er lenge siden, mamma.
Tjue år.
Kan jeg spørre hvorfor du er tilbake?
Pete, faktisk.
Jeg har tenkt på å komme tilbake i mange år,
men jeg fant alltid en grunn til å la være.
Så ringte Pete
og sa at han hadde vært her og truffet dere.
Og han fortalte meg om slaget til pappa.
Og jeg visste at tiden var inne.
Så her er jeg.
Her er vi alle sammen.
Hei. Kom inn.
Dette er bare for ti dollar.
Tenk på hva de kan gjøre for 11 millioner!
Apropos 11 millioner dollar:
Hvor i helvete er de 11 millioner dollarene mine?
Hva er det? Ser du noe?
Det er auraen din. Du er veldig nysgjerrig.
Du er veldig intuitiv.
Men det har vært vanskelig å miste foreldrene dine i så ung alder.
Jeg vet ikke.
Nei. Jeg mener ikke... Unnskyld. Det var ikke meningen å gjøre deg ubekvem.
Det er bare at når man mister noen som er viktig for en,
får ånden et traume.
Er det dette du lever av?
-Hva? -Er du synsk?
Jeg er faktisk spiritualist.
Hva er forskjellen?
Jeg leser folk. Jeg hjelper dem med problemene deres.
Og jeg setter dem i forbindelse med folk som har gått bort.
-Taylor? -Faen.
Besten.
Taylor. Går det bra? I meldingen sto det at det hastet.
-Maggie. -Ja.
Hei.
Maggie.
Du er her.
Bedre sent enn aldri, ikke sant?
Å, pappa.
Går det bra?
Det går fint.
Pete! Du er tilbake. Du er her. Kom hit.
Kom hit.
Du...
Nå væter jeg kaffen. Rolige, stødige sirkler. Ta deg god tid.
Kaffen? Finmalt. Mindre bitter.
Sterk farge, fin viskositet.
Det er en god bønne.
En god bønne. Ja!
En mann som setter pris på kaffe.
Sitter du i bilen like mye som meg, liker du en god kopp kaffe.
Den er grei. Jeg vet ikke om du trenger hipster-tullet.
Faen ta hipstere!
Jeg har gjort dette i 30 år.
Jeg sier det bare. Gi meg en kopp Dunkin' Donuts.
Hva med en kopp varmt piss?
Lær av vennen din. Han har smak.
Nå.
Dere hadde mor,
så mistet dere mor.
Dere hadde sønn, så mistet dere sønn.
De to er snarrådige, ikke sant?
-Vi skal ta dem. -Det skal vi.
Faren min var fisker.
Et veldig enkelt liv.
Men han lærte meg alt jeg trenger å vite om forretninger.
Om våren fisket han blekksprut
i bukta i byen min, Herceg Novi.
De fleste fisket om dagen.
Lett. Men faren min var veldig smart.
Han fisket blekksprut om natten.
Vanskeligere. Farligere.
Men han visste at om han skinte med lys ned i vannet,
kunne ikke blekkspruten holde seg. De måtte komme.
Nysgjerrige.
Han fikk storfangst hver gang. Mye fortjeneste. Så...
Dra til gården.
Bind besta og besten til en stol
og brenn ned det jævla huset.
Lyset fra brannen vil bringe Maggie og Pete til oss.
Lure-Pete
Jeg fant den!
Får jeg snakke litt med deg?
Folkens? Dere må se på disse fine bildene.
-Nei, jeg tror... -Herregud.
Dette er sikkert jævlig merkelig.
Du aner ikke. Hvordan går det med vaskeriet?
Flott. Dockery var så fornøyd at han ga meg mer å vaske.
Mye mer.
Faen.
-Besten, er det deg? -Se på dette!
Herregud. Se på håret til mamma!
-Det ser ut som en parykk. -Jeg ga henne den permanenten.
-Med vilje? -Jeg sa ikke at jeg var flink.
-Se på deg. -Nei. Se på dette. Se på...
Der er Pete. Der er Taylor. Og der er Julia.
Pete? Husker du den dagen?
Hva? Det var i cockpiten.
De like treningsdressene. Jeg syntes vi var så kule.
Og så kastet Taylor opp på meg så fort flyet tok av.
-Det var milkshaken... -Det var avskyelig.
Pete, du ser veldig annerledes ut.
Han ble voksen.
Mamma, er det deg? Da du var...
-Ja. Det er meg og Jason Burrows. -Jaså?
På skoleballet.
Herregud. Besten, hvorfor har du aldri vist oss disse før?
Jeg har vel glemt det.
La oss spise middag sammen. Vi har en stor familiemiddag.
Jeg ringer Audrey.
Er det så lurt? Kanskje hun bør bli vant til tanken.
Nei.
Vi skal feire.
Hei. Det er meg.
Jeg skal lage en stor middag i kveld.
I kveld? Jeg er utslitt.
Jeg har alt invitert alle sammen.
Hvem er alle sammen?
-Familien. -Så avlys det.
Jeg kan ikke.
Hvorfor ikke?
Jeg tar meg av matlagingen.
Du trenger ikke... Bare avslutt og kom hjem. Greit?
Otto, hva er dette?
Du finner det ut når du kommer.
Pappa, det er greit. Kanskje en annen gang.
Herregud. Er det...
Ja.
Når skulle du si det?
Alle barna er her. Vi ser på gamle bilder.
Bare avslutt og kom hjem.
Jeg har for mye å gjøre.
Audrey, det kan vente. Bare...
Siden slaget mitt, har moren deres jobbet dobbelt.
Shannon Ring meg nå.
Men hun kommer.
Besten, jeg må jobbe litt. Men jeg kan kjøpe sprit.
Jeg henter barna og skaffer dessert. Greit?
Greit. Ikke vær sen!
Du, mamma. Jeg har tenkt litt. Dette er sikkert vanskelig for besta.
Kanskje du skal dra på kontoret og treffe henne alene.
-Jeg kan kjøre deg. -Ja.
Jeg drar. Men alene.
Bli her og hjelp bestefaren din med middagen.
Jeg får følelsen av at du ikke vil snakke med meg, mamma.
Kom igjen.
Dere må tilbringe tid sammen.
Vil du fortelle meg hva faen det er som foregår?
Rolig. Faren min ser på oss.
Ha det, pappa.
Ha det.
Hvorfor forlot du meg for å dø i Rosedale?
Jeg tror et større spørsmål er hvorfor du later som om du er sønnen min.
Pete og jeg var cellekamerater.
Han snakket mye om familien og barndommen sin
og at han ikke hadde vært her på 20 år.
Så da jeg slapp ut, trengte jeg et sted å gjemme meg.
Grunnen er ikke viktig. Jeg ble Pete.
Hvordan går det?
Jævlig flott. Det er sånn det er...
Jeg lever fortsatt, ikke sant?
Greit. Jeg er lei for det i Rosedale.
Men du kom med masse motstridende energi.
Jeg visste ikke om du var en venn eller en fiende eller begge deler. Så jeg stakk.
Jeg stakk. Men så snakket jeg med Pete.
Og han fortalte meg om deg.
Han sa at du hadde reddet ham, og at jeg kunne stole på deg.
Men jeg visste ikke det i Rosedale, og jeg vet fortsatt ikke det nå.
Hvor i helvete er Pete?
Han er trygg.
Hva? I et indianerreservat?
Er han... Hvorfor spør du meg?
Jeg prøver å finne ut hva slags spill dette er.
Spill? Du skal få spill.
-Du vil at jeg skal være målet. -Målet?
De vil tro at Pete er død, og så er han trygg.
-Trygg? -Ja.
-Jeg vil at alle skal være trygge. -Pisspreik.
Jeg har fått nok blod på hendene. Jeg vil ikke ha mer.
Hva gjør en snill jente som deg på et slikt sted?
Jeg kan lære deg å si det på siamesisk om du vil.
Shannon?
Nei, det hadde ødelagt det. For mye snakk ødelegger det alltid.
-Hva feiler det den greia, Joyce? -Shannon!
Jeg vet ikke. Den har fått mye bank.
Jeg får ikke sterkt signal.
Jeg skal si deg hva som feiler den. Den er våt, muggen, rusten og råtten!
Som alt annet i denne ekle jungelen.
Du kan likså godt kaste den.
Hei. Går det bra?
Det kommer til å gjøre det.
Vent.
Du må holde kjeft.
Vent. Jeg kommer fra noen sprø greier med familien min.
Jeg trodde du hadde problemer.
Hva er det?
Jeg har det.
I hodet mitt tenkte jeg at jeg klarte det.
Holde alt adskilt.
Men Sean blir hårsår. Og jeg slipper opp for unnskyldninger.
Jeg vet ikke om jeg klarer dette lenger.
Du trenger ikke det. Gå fra ham.
Vi kan finne ut av det. Det er ikke...
Dere må være stille, ellers må jeg be dere dra.
-Seriøst? -Ja.
Otto ser så gammel ut.
Da jeg dro, var han stor og sterk, og nå er han gammel.
Ja. Tiden er nådeløs. Men kan vi snakke om den mer presserende...
Jeg ville dra hjem da jeg hørte at han hadde hatt slag.
Men de fulgte etter meg.
Jeg ville ikke føre dem til familien min.
Drar du hjem noen gang?
Dette er ikke den typen samtale.
Det er vel ikke vanskelig å forestille seg
at en svindler kanskje hadde en dårlig barndom.
I helvete. Vi har ikke tid til dette.
Du må fortelle meg hva som skjedde på lageranlegget.
Jeg vil ikke snakke om det som skjedde.
Jeg tror ikke du har noe valg, om ikke du ønsker livet av familien din.
Jeg kan ikke hjelpe deg om du ikke sier hva som skjedde.
Jeg jobbet med en gjeng som ble ledet av kjæresten min, Reggie.
Vi var flinke.
Inn og ut på et kvarter. Tok så mange lagerenheter som mulig.
Men for tre år siden...
...ranet vi et sted i Mount Vernon.
Mens Pete fulgte etter sikkerhetsvakten til lunsj, gikk vi inn.
Vi tok oss av overvåkningskameraene. Vi fant noen penger og en nøkkel
teipet til bunnen av en skuff. Til enhet 237.
Den virket viktig,
så mens resten av oss tok låsene, så Reggie på 237.
Den var full av det vanlige glemte rotet.
Reggie skulle til å gå da han så noen esker bakerst.
Han visste ikke hva som dro ham mot de eskene.
Eller hva som fikk ham til å se forbi bladene.
Han viste oss hva som var inni.
Det er ni til som denne.
Så mye penger, gjemt i en lagerenhet,
utløste alarmer for meg.
Men jeg følte noe mer ved pengene.
At de hadde en dårlig fortid og en enda verre fremtid.
-Pete må ordne opp. -Det føles ekkelt.
Nei. Dette er våre penger. Dette er det vi har jobbet for.
Så jeg ringte Pete.
Ba ham gjøre det som måtte til for å hefte vakten.
For å gi oss tid til å få alle pengene ut av bygningen.
Ingen rører seg!
Han prøvde, men...
Hvor i svarte er han?
Han har vel sagt at vakten allerede hadde gått på jobb igjen.
Det er i orden.
Maggie? Sjekk dem.
-Du er skutt. -Det går bra. Sjekk dem.
Kom igjen!
Vi tok pengene og gikk til møtestedet, men Pete kom ikke.
Reggie kom til å dø om vi ikke gjorde noe.
Så jeg tok på en parykk og skaffet hjelp.
Doktor Collins, meld deg på posten din.
Etter at jeg hadde tatt meg av bilen, dro jeg på sykehuset igjen.
Men det var en mann der da jeg kom tilbake.
Jeg kunne ikke få øynene vekk fra ham.
Han hadde den mørkeste auraen jeg noen gang hadde sett.
Svart som natten.
Reggie var død.
Jeg antok han fortalte hvor pengene var. Jeg ville ha gjort det.
Alle ville ha gjort det. Jeg visste det ikke.
Jeg visste ikke at han ikke hadde gjort det før du kom til Rosedale.
-Hvor er de? -Det sier jeg ikke. Ikke enda.
Denne mannen med svart aura...
Han heter Luka, og han...
Han er verdens skumleste mann. Jeg vet det.
Men akkurat nå må jeg snakke med en som er enda skumlere.
Greit.
Jeg trenger en drink først.
Først får du panikk fordi Luka er sint.
Nå har du panikk fordi han er for rolig?
Jeg skjønner deg ikke.
Det er noe som ikke stemmer ved den fyren.
Vi mister hans eneste tilknytning til pengene, og så er han rolig.
Man må bekymre seg når trommene stopper.
Han har lett etter pengene i tre år.
Hva hadde han før oss? Ingenting. Null og niks.
Han har fortsatt ingenting.
Vi fant dama og guttungen en gang. Vi finner dem igjen.
Du må bare holde hodet kaldt,
så kan du dra ut til Seattle,
få skjegg og åpne den jævla kaffesjappa.
Livet blir flott.
Det gikk bra til jeg var 14-15,
og så utviklet jeg en svakhet for slemme gutter.
Jeg vet at det ikke er originalt, men det var noe for meg.
Audrey prøvde å holde meg utenfor alt som de guttene førte med seg.
Det fungerte en stund, helt til faren til Pete...
Dette er veldig interessant...
Du bryr deg ikke.
-Du vil vite hvor pengene er. -Jepp.
Jeg har gjort mye slemt.
Jeg har voldt mye smerte ved å stjele.
Og jeg er ferdig med det.
Derfor gir jeg pengene tilbake til Luka.
Hva for noe?
-Jeg vet at du vil ha dem, men... -Det handler ikke om det jeg vil.
Du vet ikke hvem du har med å gjøre.
Nei vel? Men jeg gjør det.
-Du gjør ikke det. -Jeg har truffet mange slemme mennesker.
Slem er ikke dekkende for disse folkene.
Om du gir dem pengene, kommer de til å drepe meg,
og så går han etter hele familien din.
Og han tvinger deg til å se på. Og så kommer han til å drepe deg.
-Det gjør han ikke. -Jo, det gjør han.
Nei. Jeg hadde et syn.
-Du hadde et syn. -Ja.
Vi bruker den neste halvtimen på å høre på synet ditt.
-Jeg hadde et syn. -Kom igjen.
Fremtiden kan gå på mange måter.
Jeg så én måte, like klart som dagen.
Om vi gir pengene tilbake til Luka, overlever vi.
Det var alt.
Jeg har revurdert det, og jeg kausjonerer for Valerie,
men jeg har vilkår.
Hun gir fra seg passene, og jeg får overvåke henne hele helgen.
Det er ikke nødvendig.
Hun stakk da du kausjonerte for henne for seks måneder siden.
-Hun stikker ikke igjen. -Sikker?
-Ja. -Ikke jeg. Jeg vil passe på henne.
Om hun får en helg ute med deg hos seg,
er det bedre enn ingenting.
Du bruker mye penger på én helg.
Jeg skylder henne det.
Valerie...
...vasket litt sengetøy for meg gjennom en yogastudio-kjede.
En gullgruve.
Jeg hadde problemer med FBI og trengte et offerlam.
Hun meldte seg frivillig og tok skylden.
Så stakk hun.
Hun fikk kalde føtter. Ingen vil i fengsel.
Hva fikk deg til å ombestemme deg?
Fem hundre tusen tre hundre og tjue dollar.
Det er mer enn vi snakket om. Mye mer.
Det er avtalen. Jeg kausjonerer for Valerie,
du hvitvasker alle pengene.
Hvem sine penger er det? Med så mye må jeg vite det.
Chayton Dockery.
Greit, lille Blondie.
Det er greit. Avtale.
-Hei, Marius. -Kjenner jeg dere?
FBI. Sett dere i bilen. Begge to.
Hva i helvete?
Hva i helvete gjelder dette?
Hva i helvete tror du det gjelder?
Vi vil snakke om Luka Delchev.
Kom.
I 2000 fikk Luka Delchev politisk asyl i USA.
For noen år siden slo han ut på radaren vår
på grunn av en liten, men brutal forbryterorganisasjon i Mount Vernon.
Vi gikk etter ham. Fant ingenting. Ingen snakket.
De var enten redde eller for døde.
Så fikk vi telefon fra Interpol. I 1998 transporterte en FN-enhet
15 millioner dollar og ble angrepet i åsene i Montenegro.
Pengene forsvant. Ingen overlevde.
Delchev var mistenkt, men han hadde skjult sporene sine med masse lik.
For tre år siden fikk vi tillatelse til en rassia på lokalet hans.
Åpne bankbokser,
men Luka ble tipset. Han gjemte pengene et sted.
Vi visste bare ikke hvor.
Men du fant dem, ikke sant, Maggie?
Jeg vet ikke hva dere snakker om.
De var i en lagerenhet, ikke sant?
Det tok en stund å finne ut hvem som tok dem,
og da var du borte.
Så vi overvåket Luka. I tre år.
Helt til Frank og Joe Hooper førte oss rett til deg.
Og du, Marius. Merkelig at du hele tiden dukker opp.
Vi har ikke pengene.
Selv om det fantes penger, noe det ikke gjør.
Om jeg sier det, innrømmer jeg vel skyld?
Vi bryr oss ikke om noen av dere. Vi vil bare ha Delchev.
Men dere må samarbeide om vi skal ta ham.
Hva betyr det?
Dere fører Delchev til pengene og oss til Delchev.
Vi skal fengsle ham resten av livet hans.
Dere må bruke mikrofon.
Og vi trenger pengene så vi kan installere sporere og fargepakker.
Til gjengjeld slipper dere unna alle siktelser.
Inkludert Marius' innblanding i drapsforsøket
på en FBI-agent i Chinatown i forrige uke.
Men dere må si ja til vilkårene. Engangstilbud.
Greit.
Om dere hadde bevis,
tror jeg at jeg alt hadde vært arrestert. Ikke sant?
Så jeg sier
at dere må sikte meg eller la meg gå.
For
jeg trenger en røyk. Og jeg tror ikke det er lov på FBIs kontor.
Ikke sant?
-Takk. Ha en fin dag. -Faen ta deg!
Hør her... Vent.
-Drapsforsøk på en FBI-agent? -Det var feil sted, feil tid.
Hva skal vi gjøre? Samarbeide med FBI?
Nei. Vi kan ikke.
Om de ikke får en dom og Luka går fri, er vi døde alle sammen.
Det blir en massakre. Men om du sier hvor pengene er...
Nei.
Da er vi ferdige. Du kan ta en drosje.
-Jeg trenger hjelp av deg. -Hva?
-Trenger du hjelp? -Husker du synet jeg fortalte om?
Om det skal gå, må alt være akkurat som jeg så det,
og du er en del av det synet. Uten deg mislykkes det.
Og Luka dreper meg og hele familien min.
Beklager, pappa. Men da jeg kom dit, kunne jeg bare ikke møte henne.
Tro meg, jeg kjenner følelsen. Ikke tenk på det.
Du har ikke sagt hvor fin jeg er.
-Du er fin, pappa. -Jeg ser for jævlig ut.
-Og du... -Hva?
-Ble grå i håret. -Grått er moteriktig akkurat nå.
Folk betaler godt for å få denne stilen.
Jeg har savnet deg.
Taylor.
Tante Maggie trenger vin.
Takk.
Ja. Pete?
Vi er klare for soppen.
Julia? Barna dine er nydelige.
Takk.
Er fedrene deres involvert?
Ikke noe særlig.
Noen ganger er det lettere.
Det er det de sier.
Ja. Og så får du høre om det fra Audrey.
Hun elsker katolsk skyldfølelse.
Ja. Skulle tro hun eide aksjer i det.
Besten? Legen ba deg sikkert kutte ned på saltet.
Ja. Jeg gjør det.
-Pete? -Ja?
-Husker du cornflakesen? -Hva?
Cornflakesen. Farsdagen?
Frokost på senga.
Seriøst? Husker du ikke cornflakesen?
Da jeg forvekslet sukker og salt på frokostblandingen.
Og du brukte kjempemye og var så stolt.
Og så måtte jeg spise alt.
Ja. Det var...
Trenger du hjelp?
Nei takk. Alt i orden.
Jeg tror vi fikk en dårlig start.
Tror du det?
Jeg vet at du er sur fordi jeg kalte deg en bølle.
Vet du hva?
Jeg var av og til en drittsekk mot Pete da vi var barn.
Jeg var det.
Men jeg var et barn.
Du var voksen da du snudde besta og bestens liv på hodet.
Aner du hvordan det var her etter at du dro?
For det var det jeg vokste opp med.
Jeg vet ikke hvorfor du er her.
Men om du eller Pete gjør noe mer for å såre familien,
får dere med meg å gjøre.
Det er bare sannheten.
Det du nettopp sa...
Jøss. Se hvem som er her.
Vi skal visst ikke grille.
Så vi venter til de er alene.
Her kommer besta.
Herregud. Jeg gleder meg til å spise soppen.
Ja. Det var så godt!
Kom hit.
Hva med den gangen jeg lærte deg å kjøre?
Nei! Ikke fortell den historien.
-Vær så snill. Du må. -Nei, la være.
Ja. Hvor gammel var du? Seksten.
Jeg tok med Maggie på taket av Bridgeport kjøpesenter,
oppe i parkeringsgarasjen der.
Det var søndag morgen.
Stedet var tomt, og hun var flink.
Så jeg tenkte "hvorfor ikke?" På tide å kjøre hjem.
Jeg sa at jeg ikke ville.
-Du gjorde det. -Og du hørte ikke på henne.
Nei. Så hun kjørte ned spiralrampen.
-Hun var flink. -Jeg kan ikke kjøre.
Hun var kjempeflink.
Og plutselig, ut av det blå. Pang! Herregud.
Hun skjente mot venstre og krasjet bilen mot veggen og pang!
Og jeg sa: "Kjør til siden!"
Og hun begynte å skrike.
Hvor skulle jeg kjøre til siden? Det var en rampe.
-Hva gjorde du? -Jeg fortsatte å kjøre!
Hun fortsatte å kjøre hele veien ned.
-Seks etasjer og én bil senere... -Jeg spurte: "Hvor er bremsen?"
-...så var kjøretimen over. -Jeg visste ikke det engang.
Og fra da av ble jeg familiens kjørelærer.
Besta traff en bil på parkeringsplassen på kjøpesenteret. Det er...
Hva? Når?
I går. Liten ulykke. Alt i orden.
Kan ikke du rydde bort tallerkenene, Carly?
Og jeg synes du skal begynne med det vinglasset.
Roby: På kontoret. Må spørre deg om noe.
Rolig.
Stopp, alle sammen.
Kan det vente til i morgen?
Jeg vil si noen ord før alle drar.
Når vi våkner om morgenen,
vet vi ikke hva dagen vil bringe.
Dagen i dag brakte oss Maggie.
Jeg har levd en stund,
og det har vært nære på av og til.
Da jeg var en ungdom i Vietnam
og noen ganger til nå nylig.
I min alder begynner man å forstå
at familien er alt.
Det er derfor jeg er så takknemlig
for at vi er sammen.
La oss fortsette sånn.
-Jeg vil også si noen ord. -Ja.
Å være hjemme etter alle disse årene har vært litt skremmende.
Men dere har vært veldig imøtekommende,
og jeg setter pris på det.
De siste 20 årene har vært vanskelige.
Men Pete har stilt opp for meg.
Og spiritualismen min
har gitt meg styrke på reisen.
Jeg har lært mye.
Men det vesentlige er at jeg har lært å tilgi.
Mamma,
jeg vil at du skal vite at
jeg tilgir deg.
Og jeg håper bare at du kan tilgi deg selv.
Tante Carly kaster opp!
Jeg går.
Hun ba om tante Maggie.
Å. Greit.
Greit. Takk for...
Jeg fikk en jobbmelding. Jeg må gå. Beklager.
Hvordan føles det å være tilgitt?
Du elsker sikkert dette.
Ikke egentlig.
Skinnhelligheten funker ikke for meg.
Men dere er likere enn jeg trodde.
På hvilken måte kan vi være like?
Dere har sterk vilje begge to.
Og dere sier alt som dukker opp i hodet deres.
Søsteren din ser ut til å like henne.
Hun leste auraen hennes.
Carly elsket det.
Jeg tror hun føler en forbindelse med mamma.
Jeg må gå og vaske opp.
Beklager det i kveld. Jeg burde ha sagt at hun kom.
Var det derfor du forlot Bridgeport? For å hente henne?
Jeg ville ikke gi alle sammen håp.
Hun er et vanskelig mål.
Jeg tror jeg var ti år gammel før jeg skjønte
at hun ikke var som moren til andre barn.
Jeg sverger. Om jeg tenkte på å gjøre noe galt, visste hun om det.
Hun fakket meg før jeg fikk sjansen.
Har hun alltid vært sånn?
Da Maggie var tenåring, sa hun
at hun hørte stemmer og så auraer.
Først trodde vi det var et psykologisk eller nevrologisk problem.
Men etter mange dyre undersøkelser
sa legene at alt var i orden.
Tror du det er ekte?
Jeg vet ikke.
Men jeg tror det er ekte for henne.
Ja.
Da jeg var 17, drakk jeg altfor mye Southern Comfort.
Og jeg kastet opp hele kvelden.
Og moren din holdt håret mitt.
Hun dekket for meg,
så mamma og pappa ikke skulle finne det ut. Hun reddet meg.
Synes du faktisk at jeg ligner mamma?
Ja.
Jeg gjør det.
Men det er ikke bare utseendet. Hele...
Ånden din ligner hennes.
Ja. De er bare...
Jøss. Hvor fikk du disse?
Julia sparte på dem.
Er du sint?
Nei.
Nei. Det er bare det...
De var veldig private på den tiden.
Jeg er glad du har dem.
Savner du mamma?
Ja. Men vi har fortsatt kontakt.
Døden er bare en overgang for ånden.
Moren din og jeg
snakker sammen hele tiden.
Er hun her nå?
Ja. Jeg kjenner at hun er her.
Hun passer på deg.
Kan jeg snakke med henne?
Kanskje det. En gang.
Men nå må du bare sove.
-God natt. -God natt.
Skal dere dra?
Vi kommer tilbake i morgen.
Jeg håpet å få snakke med deg.
-Du burde kjøpt Schwartz's. -Hva?
Pastramien. Den er den beste.
Flott. Takk.
Hva gjør du her?
Ville du snakke med meg?
Pokker. Beklager. Nei. Jeg hadde et spørsmål.
Jurisdiksjon-problem. Betjenten i resepsjonen hjalp meg.
-Du trengte ikke å komme. -Alt i orden.
Det ga meg en unnskyldning til å slippe noen familiegreier.
Siden du kom så langt...
Ja.
-Takk. -Vær så god. Du fortjener den.
-Skål. -Skål.
Hva foregår her?
Nøster bare opp noen løse tråder.
Vet du hva? Jeg har ikke fått sjansen til å si
at jeg har vært heldig som hadde deg. Du er en flink politimann.
-Har du vurdert å bli etterforsker? -Jeg tok prøven. Og strøk.
Alle stryker første gang.
Du?
Nei.
Hva gjorde du feil?
Det sier de ikke.
Men jeg vet at jeg hadde feil om bevislov.
Så ta den igjen. Du hadde blitt en god etterforsker.
Så snilt.
Hva sa du til ham?
Sannheten.
Hva er det?
Visste du at Pete var i fosterhjem etter at Maggie ble arrestert?
Nei.
Hvordan skulle jeg vite det?
Jeg burde ikke latt deg ringe politiet.
Jeg burde ha stoppet deg.
Hun valgte å kausjonere for drittsekken av en kjæreste
med våre penger og stikke av til California.
Husker du det? Vi ville ha gått konkurs.
Hva annet kunne jeg ha gjort?
Jeg burde dratt etter henne.
Du hadde et firma og en familie å ta deg av.
Og hun ville ha stukket igjen. Det er det hun gjør.
Tror du ikke jeg har ønsket dette? Alle oss samlet her i huset.
-Jeg er ikke noe troll. -Jeg sa ikke at du var det...
Men det er noe som ikke stemmer, Otto.
Er det ikke rart at etter alt som skjedde med Pete i forrige uke,
med pengene og politiet, at Maggie plutselig kommer?
Jeg vet du ønsker å tro at dette er en lykkelig familiegjenforening.
Men hva vet vi?
Pete ranet en skytebane for tre år siden.
Nei. Han sa...
Jeg vet hva han sa. Problemet er at jeg ikke vet om jeg tror det.
Jeg er bare glad for at de er tilbake.
Og så fant jeg pistolen i peisen i leiligheten i andre etasje,
bak gipsveggen.
Geniet hadde stappet pistolen ned i pipa på rekkehuset.
-Som i den scenen i Gudfaren. -Fantastisk.
Men det var faktisk Gudfaren II.
Herregud. Seriøst? Du er en av de fyrene.
Beklager, men jeg er det.
-Vil du ha en til? -Nei. To øl er grensen.
Dessuten må jeg tilbake til byen i morgen tidlig.
Jeg tar med blodprøven fra Winslows bil.
Jeg trodde prøvene var ferdige.
Nei. Prøven her var bare til type.
I New York tar vi alle prøvene.
Innen slutten av uken
har vi en fullstendig DNA-profil av den som var i bilen med ham.
-Pisspreik. -Jeg bryr meg ikke. Greit.
Jeg håper du har ombestemt deg.
-Herregud. Jeg legger meg. -Du gjør en stor feil.
Ja. Det hadde ikke vært første gang.
Han døde ikke av kulen.
Gamlekjæresten din, Reggie. Legene fikk ut kulen.
-Han hadde overlevd. -Jeg leste rettslegens rapport.
Etter det Reggie opplevde med Luka? Jeg hadde snakket.
-Men Reggie gjorde det ikke. -Han beskyttet deg.
Kanskje du kan gjøre noe for ham.
Og hjelpe oss med å ta mannen som torturerte ham til døde.
Hvem er Reggie?
Vil du ikke gjøre det for familien din?
Vil du ikke gjøre det for Reggie? Greit.
Samme hva som skjer, er det din feil. Sov godt.
Lykke til med synet ditt.
Vet du hva? Jeg dør ikke på grunn av et tullete syn.
Akkurat som FBI-tosken sa: Om Luka dreper familien din,
er det din feil.
Jeg henter tingene mine og kommer meg unna deg.
-Unnskyld. Kan vi snakke om det? -Nei. Pisspreik...
-Snakke om hva? -Jeg har... Dette er ikke...
Det er ingenting å diskutere her.
Jeg har gjort alt jeg kan for å redde deg og familien din.
Jeg trenger deg, Marius. Du er en del av synet mitt.
Slutt å snakke om synet ditt. Dra til helvete.
Du forårsaket disse problemene...
Hei. Fint at dere er her.
-Jobber dere med FBI? -Hva? Nei.
Har du mikrofon?
Nei. De tok oss. Vi sa ikke noe.
Hold kjeft! Kom hit!
Vent. Jeg skulle bare...
Hva trenger du? Kom igjen. Du trenger ikke en dritt. Jævla...
Ta på fryktfjeset. Vi skal til Luka.
Hva er så viktig at det ikke kunne vente til i morgen?
Hun har en prøve av blodet ditt fra bilen.
På slutten av uka kan Roby identifisere deg som passasjeren.
Trenger de ikke rettskjennelse for å få tak i DNA?
Jo. Men hun har kanskje nok til å få det.
Dette kan ikke slå tilbake på deg.
Jeg har ikke noe valg. Jeg melder meg.
Det løser ingenting. Du, jeg, besten, Pete. Vi er involvert.
Jeg må få Roby til å tro, til å vite,
at noen andre drepte Winslow.
Jeg må ha pistolen.
Vekket jeg deg? Bra. Du sover for mye.
Ja. Jeg er full.
Har ikke noe å si. Det jeg sier, er dette:
Jeg må avslutte dette for Moe.
Alt dette...
Alt dette skjedde på grunn av meg.
Jeg lot noe skje tidligere.
Jeg gjør det ikke igjen.
Så jeg må få tilbake erklæringen.
Vil du hjelpe meg?
Sett deg. Maggie Murphy.
Evo me!
Jeg har gledet meg til å treffe deg.
Men jeg må si at du er glatt som en ål.
Men du skal også vite at en montenegriner aldri gir opp.
Jeg visste ikke at du var fra
Montenegro.
Hvem er dette? Sønnen din?
Han er en kjekk gutt.
Vi har mye å snakke om.
Men først: Har noen lyst på kaffe?
Den er fersk.
Nei takk.
Disse to vet hvor lidenskapelig opptatt jeg er av kaffe.
-Vil du ha? -Nei takk.
Nei takk.
Ikke til meg.
Joe, kom igjen. Du likte kaffen min forrige gang. Det er en ny bønne.
-Det er en god bønne. -Lukt på den.
Din jæv...
Din jævel!
Ja. Tøffing!
Skal du drepe meg?
Din drittsekk!
Frank sa det, din dumme jævel.
Han skulle ikke gjøre noe. Jeg hadde kontroll.
Du hadde ikke kontroll.
Du gjorde noe veldig feil.
Herregud. Miro, få ham til å holde kjeft.
Vet du hva de gjorde feil?
Hva?
Hva med deg?
Vet du det, Maggie Murphy?
Han er ikke sønnen min.
Bingo.
Du og Joe hadde
feil fyr fra begynnelsen av og visste det ikke.
En svindler.
Som kom for å stjele pengene mine!
Jeg burde drepe deg også.
Husker du meg, Marius?
Nei? Det er i orden.
Vi har aldri møtt hverandre.
Billy Primo sa navnet ditt en gang.
-Husker du Billy? -Ja, jeg gjør det.
Han skulle ansette deg for å svindle niesen min.
Naturligvis sjekket jeg deg.
Du tok ikke jobben, så du overlevde.
Det er historier til en annen dag.
Nå.
Hvor faen
er pengene mine? til en annen dag.