Carly, Doamne! Nu pot să cred că, în sfârșit, te întâlnesc!
Câți ani ai, 16?
Peste două luni împlinesc 17.
Sigur toată lumea îți spune că arăți exact ca mama ta.
Uneori, da.
Și Taylor, la fel. În jurul ochilor.
Julia, ultima dată când te-am văzut aveai zece, 11 ani?
Purtai pantofii cu toc ai mamei tale.
Da. Aveai o pălărie roșie cu moț în vârf
și cântai la o lingură.
Doamne!
Nu-i așa, Pete? Îți amintești? Dansai pe Madonna.
Mariah Carey, de fapt.
Așa e! Da. Cred că tatăl tău a filmat, a făcut un filmuleț.
Trebuie să-l văd.
Peste cadavrul meu.
Taylor, tu mereu jucai hochei.
Urma să pleci din Bridgeport, să devii vedetă în NHL.
Da, cu toții ne maturizăm, nu?
N-aș fi ghicit niciodată că o să ajungi polițist.
Dar presupun că e logic.
Mereu ai fost un bătăuș.
Ce? Spun doar adevărul.
Da. Asta a fost demult, mamă.
Douăzeci de ani.
Aș putea să te întreb ce te aduce înapoi?
Pete, de fapt.
Ani de zile m-am gândit să mă întorc,
dar mereu găseam un motiv să n-o fac.
Apoi a sunat Pete
și mi-a spus că a fost aici și v-a văzut pe toți.
Mi-a spus despre atacul cerebral al tatei.
Și am știut că era timpul.
Deci, iată-mă aici.
Iată-ne aici pe toți.
Salut! Intrați.
Asta e doar pentru zece dolari.
Imaginați-vă ce ar face pentru 11 milioane!
Apropo de 11 milioane,
unde dracu' sunt cele 11 milioane ale mele?
Ce? Vezi ceva?
Aura ta. Există o curiozitate profundă în tine.
Ești foarte intuitivă.
Dar a fost greu să-ți pierzi părinții la o vârstă atât de fragedă.
Nu știu.
Nu vreau... Scuze, nu vreau să te fac să te simți prost.
Doar că, atunci când cineva pierde o persoană importantă,
se produce o traumă a spiritului.
Cu asta te ocupi?
- Ce? - Ești mediu?
Sunt spiritistă, de fapt.
Și care e diferența?
Citesc oamenii. Îi ajut cu problemele lor.
Și îi conectez cu cei care au încetat din viață.
- Taylor? - La naiba!
Bunicule.
Taylor. Ești bine? În mesaj ai scris că e urgent.
- Maggie. - Da.
Bună.
Maggie.
Ești aici.
Mai bine mai târziu decât niciodată, nu?
Tati.
Ești bine?
Sunt bine.
Pete! Te-ai întors. Ești aici. Vino, treci încoace.
Treci încoace.
Tu...
Asta e turnare eflorescentă. Cercuri lente, constante. Durează.
Cafeaua e bine măcinată, mai puțin amară.
Culoare bogată, vâscozitate bună.
Boabe de calitate.
Boabe de calitate. Da!
Un om care apreciază cafeaua.
La cât timp petrec în mașină, îmi place o ceașcă de cafea bună.
E bunicică. Nu știu dacă e nevoie de toate prostiile astea hipster.
La naiba cu hipsterii!
Fac asta de 30 de ani.
Zic și eu. Dă-mi o ceașcă de Dunkin' Donuts.
Ce-ar fi să-ți dau o ceașcă de pișat fierbinte?
Învață de la un prieten. El are gusturi.
Acum.
Ați avut-o pe mamă,
apoi ați pierdut-o pe mamă.
L-ați avut pe fiu, apoi l-ați pierdut pe fiu.
Ăștia doi sunt foarte capabili, nu?
- O să-i prindem. - Cu siguranță.
Tatăl meu a fost pescar.
O viață foarte simplă.
Dar m-a învățat tot ce aveam nevoie să știu despre afaceri.
Primăvara, pescuia calmari
în golful orașului meu, Herceg Novi.
Majoritatea bărbaților pescuiau în timpul zilei.
Ușor. Dar tatăl meu, un om foarte deștept,
pescuia calmari noaptea.
Era mai greu, mai periculos.
Dar știa că, dacă îndrepta lumina către apă,
calmarii nu se pot abține. Trebuie să vină.
Sunt curioși.
Prindea o captură mare, de fiecare dată. Avea mult profit. Deci...
Mergeți la fermă.
Legați-i pe bunicul și pe bunica de scaun
și dați foc casei din temelii.
Lumina focului îi va atrage pe Maggie și Pete la noi.
PETE IMPOSTORUL
L-am găsit!
Putem vorbi puțin?
Hei, trebuie să vă uitați la pozele astea grozave.
- Nu, cred... - Doamne!
Cred că asta te-a dat peste cap.
Habar nu ai! Cum merge cu serviciul de spălătorie?
Super. Dockery a fost așa încântat, încât mi-a dat mai multe rufe.
Mult mai multe.
Rahat!
- Bunicule, tu ești? - Uită-te la asta!
Doamne! Uite ce păr avea mama!
- Arată ca o perucă. - Eu i-am făcut permanentul.
- Intenționat? - N-am spus că mă pricepeam.
- Uită-te la tine! - Nu. Uită-te la asta. Uită-te la...
Acolo e Pete. Acolo e Taylor. Și acolo e Julia.
Pete? Mai știi ziua asta?
Ce? A fost în carlingă.
Treningurile alea la fel! Ni se păreau așa mișto!
Apoi, Taylor a vomitat pe mine imediat ce avionul a decolat.
- Băuse milkshake... - A fost dezgustător.
Pete, arăți foarte diferit.
Da, păi, a crescut.
Mamă, tu ești aici? Când erai...
- Da. Suntem eu și Jason Burrows. - Da?
La bal.
Doamne! Bunicule, cum de nu ni le-ai arătat niciodată?
Am uitat. Cred. Eu... Hei...
Hai să luăm cina. Hai să avem o cină mare în familie.
O sun pe Audrey.
E o idee bună? Poate că ar trebui să se obișnuiască cu ideea.
Nu.
O să sărbătorim.
Salut! Eu sunt.
O să fac o cină mare diseară.
Diseară? Sunt epuizată.
Am invitat deja pe toată lumea.
Cine e toată lumea?
- Familia. - Atunci, anulează.
Nu pot.
De ce?
O să gătesc eu tot.
Tu nu trebuie... Termină pentru azi și vino acasă, da?
Otto, despre ce e vorba?
O să afli când ajungi.
Tată, e-n regulă. Poate altă dată.
Doamne! E cumva...
Da.
Când aveai de gând să-mi spui?
Toți copiii sunt aici. Și ne uităm la fotografii vechi.
Termină pentru azi și vino acasă.
Am prea multă treabă.
Audrey, poate aștepta. Te rog, doar...
De la atacul meu cerebral, mama ta lucrează dublu.
SHANNON SUNĂ-MĂ ACUM.
Dar o să vină.
Bunicule, am ceva de lucru. Dar aduc băutură.
Eu iau copiii și aduc desert. Da?
Bine, așa să faci. Să nu întârzii!
Mamă, m-am gândit că probabil e greu pentru bunica.
Ar trebui să te duci la birou și să vorbiți față în față.
- Te duc eu. - Da.
Mă duc, dar singură.
Rămâi aici și ajută-l pe bunicul tău cu cina.
Parcă n-ai vrea să vorbești cu mine.
Haide.
Trebuie să petreceți timp împreună.
Vrei să-mi spui ce naiba se întâmplă?
Ușor. Tata se uită.
Pa, tată.
Pa!
De ce m-ai lăsat să mor în Rosedale?
Cred că întrebarea mai importantă este: de ce te prefaci că ești fiul meu?
Eu și Pete am fost colegi de celulă.
Vorbea mult despre familia și copilăria lui,
și despre cum n-a mai fost aici de 20 de ani.
Când am ieșit, îmi trebuia un loc unde să mă ascund.
Motivul nu e important. Am devenit Pete.
Și cum îți merge?
E grozav. Așa îmi merge.
Sunt încă în viață, da?
Da, bine. Îmi pare rău pentru Rosedale.
Dar ai venit cu tot felul de energii conflictuale.
Da. Nu știam dacă ești prieten sau dușman, sau amândouă. Așa că am fugit.
Am fugit. Dar apoi am vorbit cu Pete
și mi-a spus despre tine.
A spus că l-ai salvat și că pot să am încredere în tine.
Nu știam asta în Rosedale și nici acum nu știu dacă e așa.
Unde naiba e Pete?
E în siguranță.
Unde? Într-o rezervație indiană?
Dacă e... De ce mă întrebi asta?
Încerc să-ți înțeleg jocul nenorocit.
Joc? Îți dau eu joc.
- Da, vrei ca eu să fiu ținta. - Ținta?
O să creadă că Pete a murit și apoi o să fie în siguranță.
- În siguranță? - Da.
- Vreau ca toți să fie în siguranță. - Prostii.
Am destul sânge pe mâini. Nu mai vreau.
Ce caută o fată drăguță ca tine într-un loc ca ăsta?
Te învăț să spui asta în siameză, dacă vrei.
Shannon?
Nu, prea multă vorbărie mereu strică lucrurile.
- Ce e-n neregulă cu ăla? - Shannon!
Nu știu, a fost lovit rău.
Nu reușesc să am semnal bun.
Îți zic eu ce are. E ud, mucegăit, ruginit, stricat!
Ca orice altceva din jungla asta putredă.
Poți să-l arunci!
Salut! Ești bine?
O să fiu.
Așteaptă.
Mai bine taci.
Stai așa. Am plecat dintr-o situație de rahat cu familia.
Credeam că ai vreo problemă.
Ce?
Am.
În capul meu, m-am gândit că mă descurc.
Ținând fiecare lucru în cutiuța sa.
Dar Sean devine sensibil. Iar eu rămân fără scuze. Nu știu...
Nu sunt sigură dacă pot continua să fac asta.
Nu trebuie. Părăsește-l.
Putem să găsim o soluție. Nu e...
Hei! Ori tăceți, ori plecați.
- Pe bune? - Da.
Otto pare atât de bătrân!
Când am plecat, era un urs, iar acum e un moș.
Da. Timpul e neobosit. Dar putem trece la problema mai presantă...
Am vrut să merg acasă când am aflat de atacul cerebral.
Dar tipii ăia mă urmăreau.
N-am vrut să-i conduc la familia mea.
Tu te duci vreodată acasă?
Nu e genul ăla de conversație.
Nu e greu de imaginat
că un escroc a avut o copilărie nu chiar perfectă.
Pentru Dumnezeu, nu avem timp de asta.
Trebuie să-mi spui ce s-a întâmplat la acel depozit.
Nu vreau să vorbesc despre ce s-a întâmplat.
Nu ai de ales, decât dacă vrei să moară toată familia.
Nu pot să te ajut dacă nu spui ce s-a întâmplat.
Am lucrat cu o echipă condusă de iubitul meu, Reggie.
Eram buni.
În 15 minute intram și ieșeam. Am spart câte depozite puteam.
Dar apoi, acum trei ani...
Am spart un loc în Mount Vernon.
În timp ce Pete urmărea paznicul în pauza de prânz, noi am intrat.
Am deconectat camerele de supraveghere. Am găsit niște bani și o cheie
lipită de partea de jos a sertarului. De la dulapul 237.
Părea că putea fi important,
așa că, în timp ce noi spărgeam lacăte, Reggie a verificat numărul 237.
Era plin de vechiturile obișnuite, lăsate de izbeliște.
Reggie era pe cale să plece, când a observat niște cutii în spate.
N-a știut să-mi spună ce l-a atras la acele cutii.
Sau ce l-a făcut să dea la o parte revistele.
Ne-a arătat ce era înăuntru.
Mai sunt nouă la fel ca asta.
Atâția bani, ascunși într-un garaj?
Mi-a dat de gândit.
Dar am simțit ceva mai mult legat de bani.
Că au avut un trecut rău și că au un viitor și mai rău.
- Pete va trebui să intervină. - Am un presentiment rău.
Nu. Sunt banii noștri. Pentru asta am muncit.
Așa că l-am sunat pe Pete.
I-am spus să-l întârzie pe paznic cu orice preț.
Să ne dea timp să scoatem toți banii din clădire.
Nimeni să nu miște!
A încercat, dar...
Unde naiba e?
Bănuiesc că ți-a spus că paznicul se întorsese deja la muncă.
E în regulă.
Maggie? Verifică-i.
- Ești împușcat. - Sunt bine. Verifică-i.
Să mergem!
Am luat banii și am mers unde am stabilit, dar Pete n-a mai apărut.
Reggie urma să moară dacă nu făceam ceva.
Mi-am pus o perucă și l-am dus la spital.
Dle doctor Collins, sunteți așteptat la secție.
După ce m-am ocupat de furgonetă, m-am întors la spital.
Dar, până m-am întors, venise un bărbat.
Nu-mi puteam lua ochii de la el.
Avea cea mai întunecată aură văzută vreodată.
Neagră ca smoala.
Reggie murise.
Am presupus că le-a spus unde erau banii. Eu asta aș fi făcut.
Oricine ar fi făcut asta. N-am știut...
N-am știut că nu le spusese până n-ai apărut tu la Rosedale.
- Deci unde sunt? - Nu-ți zic asta. Încă nu.
Pe omul ăsta cu aura neagră...
îl cheamă Luka și e...
E cel mai înfricoșător om din lume. Știu.
Dar acum trebuie să vorbesc cu cineva și mai înfricoșător...
Bine.
Vreau să beau ceva înainte.
Mai întâi te sperii fiindcă Luka e furios.
Acum te sperii fiindcă e prea calm?
Nu te înțeleg.
E ceva dubios la tipul ăla.
Ne scapă singura lui legătură cu banii și scoate povestea aia calmă.
Când e liniște, atunci te îngrijorezi.
Caută banii ăia de trei ani.
Ce avea înainte de noi? Nimic. Zero.
Nici acum n-are nimic.
Am găsit femeia și puștiul o dată, îi mai găsim o dată.
Trebuie doar să-ți ții capul pe umeri
și apoi te muți în Seattle,
îți lași barbă, îți deschizi o cafenea.
Viața va fi minunată.
Ne-am înțeles bine până pe la 14 sau 15 ani,
dar apoi au început să-mi placă băieții răi.
Știu că nu e ceva original, dar așa eram eu.
Audrey a încercat să mă ferească de acei băieți.
O vreme, a mers, până la tatăl lui Pete, știi...
Toate astea sunt foarte interesante.
Da. Nu-ți pasă.
- Vrei să știi unde sunt banii. - Da.
Uite, am făcut o mulțime de lucruri rele.
I-am făcut pe oameni să sufere, am furat...
Și am terminat cu asta.
De-aceea îi dau banii înapoi lui Luka.
Ce-o să faci?
- Știu că-i vrei, dar... - N-are legătură cu ce vreau eu.
Nu știi cu cine ai de-a face.
Ba da, știu.
- Ba nu știi. - Am avut de-a face cu mulți oameni răi.
„Răi” e mult prea puțin spus pentru oamenii ăștia.
Dacă dai banii înapoi, mă omoară pe mine,
apoi va trece la toată familia ta.
O să te pună să privești. Apoi o să te omoare pe tine.
- Nu, n-o să facă asta. - Ba da. Așa o să facă. Da.
Nu. Am avut o viziune.
- Ai avut o viziune. - Da.
Povestește-mi viziunea încă 30 de minute.
- Am avut o viziune. - Continuă.
Există multe căi diferite pe care o poate lua viitorul.
Și am văzut una dintre ele, clar ca lumina zilei.
Dacă îi dăm banii înapoi lui Luka, rămânem în viață.
Atât.
M-am răzgândit și o scot pe cauțiune pe Valerie,
dar există condiții.
Își predă pașapoartele și stau cu ochii pe ea tot weekendul.
Nu va fi necesar.
Când ai scos-o acum șase luni, a fugit.
- N-o să mai fugă. - Ești sigur?
- Da. - Eu, nu. O urmăresc.
Dacă primește un weekend afară cu tine suflându-i în ceafă,
e mai bine decât nimic.
Cheltuiești mulți bani pentru un singur weekend.
Îi sunt dator.
Valerie...
îmi spăla niște lenjerii printr-un lanț de săli de yoga.
O mină de aur.
Aveam probleme la nivel federal, aveam nevoie de un țap ispășitor.
S-a oferit voluntar, a încasat-o.
Apoi a fugit.
I s-a făcut frică. Nimeni nu vrea s-ajungă la pușcărie.
Tu de ce te-ai răzgândit?
Cinci sute de mii trei sute douăzeci de dolari.
E mai mult decât am vorbit. Mult mai mult.
Asta e înțelegerea. O scot pe Valerie,
tu speli banii. Pe toți.
Ai cui sunt? La suma asta, vreau să știu.
Chayton Dockery.
Bine, Micuță Blondă,
îmi convine. S-a făcut.
- Hei, Marius. - Te cunosc?
FBI. Urcați în mașină. Amândoi.
Ce dracu'?
Despre ce naiba e vorba?
Tu despre ce naiba crezi că e vorba?
Am venit să vorbim despre Delchev. Luka Delchev.
Să mergem.
În anul 2000, Luka Delchev a primit azil politic în America.
Acum câțiva ani, a intrat serios în vizorul nostru,
conducând o grupare criminală mică, dar brutală, în Mount Vernon.
Ne-am dus după el. N-am obținut nimic. Nimeni n-a vorbit.
Fie prea speriați, fie prea morți.
Apoi ne-a sunat Interpolul. În '98, o unitate ONU de menținere a păcii
care transporta 15 milioane în numerar a fost atacată pe colinele din Muntenegru.
Banii evaporați. Toți morți.
Delchev a fost suspectat, dar și-a acoperit urmele cu cadavre.
Acum trei ani, am obținut mandate de percheziție.
Am accesat cutiile de valori,
dar Luka fusese avertizat. A ascuns banii undeva.
Doar că nu știam unde.
Dar tu i-ai găsit, nu-i așa?
Nu știu despre ce vorbești.
Erau într-un depozit, nu-i așa?
A durat să aflăm cine i-a luat,
până atunci dispăruseși.
Așa că l-am urmărit pe Luka. Timp de trei ani.
Până când Frank și Joe Hooper ne-au dus la tine.
Iar tu, Marius... E nostim cum tot apari.
Banii nu sunt la noi.
Chiar dacă aș avea banii, ceea ce nu e așa,
dacă aș admite, mi-aș recunoaște vinovăția, nu?
Nu ne interesează niciunul dintre voi. Îl vrem doar pe Delchev.
Ca să-l prindem, trebuie să cooperați.
Ce înseamnă asta?
Îl conduceți pe Delchev la bani și pe noi la Delchev.
Îl închidem tot restul vieții.
O să purtați microfon.
Și ne trebuie banii, ca să instalăm emițătoare și pachete marcate.
În schimb, vi se retrag orice acuzații.
Inclusiv implicarea lui Marius în tentativa de omor
a unui agent FBI în Chinatown, de săptămâna trecută.
Dar trebuie să acceptați condițiile. Oferta e doar de data asta.
Sigur. Bine.
Dacă ați avea vreo dovadă reală,
cred că aș fi deja arestată. Nu-i așa?
Deci, eu zic
să mă închideți acum sau să mă lăsați să plec.
Pentru că...
trebuie să fumez. Și nu cred că e permis în birourile FBI-ului.
Nu-i așa?
- Mulțumim. O zi bună! - Să vă ia naiba!
Uite... Stai.
- Tentativă de omor a unui agent FBI? - Am fost în locul și momentul nepotrivit.
Ce să facem, să colaborăm cu FBI-ul?
Nu. Nu putem.
Dacă nu obțin condamnarea, Luka scapă, noi murim.
E un masacru. Dar, dacă-mi spui unde sunt banii...
Nu.
Bine, atunci am terminat-o. Da? Iei un taxi.
- Am nevoie de ajutorul tău. - Poftim?
- Ai nevoie de ajutorul meu? - Viziunea despre care ți-am zis?
Ca să funcționeze, totul trebuie să fie exact cum am văzut,
iar tu faci parte din ea. Fără tine, eșuează.
Iar Luka ne omoară pe mine și întreaga mea familie.
Îmi pare rău, tată. Când am ajuns acolo, n-am putut s-o înfrunt.
Crede-mă, cunosc sentimentul. Nu-ți face griji.
Nu mi-ai spus cât de bine arăt.
- Arăți bine, tată. - Arăt ca dracu'.
- Iar tu... - Ce?
- Ai albit. - Albul e la modă acum.
Lumea plătește bani grei pentru culoarea asta.
Mi-a fost dor de tine.
Hei, Taylor.
Mătușa Maggie vrea niște vin.
Mulțumesc.
Da. Pete?
Suntem gata de ciuperci.
Julia? Ai niște copii frumoși.
Mulțumesc.
Tații lor se implică?
Nu prea.
Uneori, așa e mai ușor.
Asta mi se spune.
Da. Și apoi te freacă Audrey la cap.
Adoră vinovăția catolică.
Da, parcă ar avea acțiuni acolo.
Bunicule? Sigur medicul ți-a zis s-o lași mai moale cu sarea.
Da, așa fac.
- Hei, Pete? - Da?
- Mai știi fulgii de porumb? - Ce?
Fulgii de porumb. Ziua Tatălui?
Micul dejun la pat.
Serios? Nu-ți amintești fulgii de porumb?
Când am încurcat zahărul cu sarea pe cereale.
Și le-ai umplut și erai foarte mândru de tine.
Iar eu a trebuit să mănânc tot!
Bine. Da. Asta a fost...
Ai nevoie de ajutor?
Nu, mersi. Mă descurc.
Cred că am pornit cu stângul.
Așa crezi?
Știu ca ești supărat pentru că te-am făcut „bătăuș”.
Știi ce?
Uneori, m-am purtat ca un nemernic cu Pete când eram mici.
Așa a fost.
Dar eram copil.
Tu erai adult când le-ai întors pe dos viața bunicilor.
Ai idee cum era aici după ce ai plecat?
Eu în atmosfera asta am crescut.
Nu știu de ce ai venit.
Dar dacă tu sau Pete mai faceți ceva să răniți această familie,
veți avea de-a face cu mine.
Așa stau lucrurile.
Ce-ai spus a fost...
Uau! Uite cine e aici!
Bănuiesc că nu facem un grătar.
Așteptăm să-i nimerim pe cei doi singuri.
Vine bunica.
Abia aștept să mănânc ciupercile!
Da. Au ieșit așa bune!
Vino aici.
Dar atunci când te învățam să conduci?
Nu! Nu povesti asta. N-o face!
- Te rog, spune-o! - Nu.
Da. Cât aveai, 16 ani?
Am dus-o pe Maggie pe acoperișul mallului din Bridgeport,
în parcarea de acolo.
Era o dimineață de duminică,
acolo era gol și s-a descurcat grozav.
Așa că m-am gândit... Ce naiba? E timpul să conducă până acasă.
Am zis că nu vreau. Ți-am spus.
- Da, așa e. - Și n-ai ascultat.
Nu, n-am ascultat. Deci conduce pe rampa în spirală,
- ... se descurcă grozav în jos. - Nu știam să conduc.
Se descurcă bine de tot.
Și apoi, brusc, de nicăieri, se aude cumva: „Pam!” Doamne!
Virează la stânga și izbește mașina de perete și apoi „Bum!”
Iar eu zic: „Trage pe dreapta!”
Și începe să țipe.
Unde era să trag pe dreapta? Pe bune. Era o rampă.
- Ce ai făcut? - Am continuat să conduc!
A continuat să conducă, până jos.
- După șase etaje de parcare... - L-am întrebat: „Unde e frâna?”
- ... gata cu lecția. - Nici nu știam.
De atunci, am preluat eu rolul de instructor auto al familiei.
Bunica a lovit o mașină în parcarea de la mall.
Ce? Când?
Ieri. Tamponare. Totul e-n regulă.
Ce-ar fi să aduni vasele, Carly?
Începe cu paharul ăla de vin.
ROBY LA BIROU. TREBUIE SĂ TE ÎNTREB CEVA.
Bine.
Toată lumea să stea locului.
POATE AȘTEPTA PÂNĂ MÂINE?
Aș dori să spun câteva cuvinte înainte să plecați.
Când ne trezim dimineața,
nu știm ce ne aduce ziua respectivă.
Ziua de azi ne-a adus-o pe Maggie.
Trăiesc de ceva timp
și am avut niște sperieturi destul de serioase.
Când eram tânăr, în Vietnam,
și câteva mai recent.
La vârsta mea, începi să înțelegi
că familia înseamnă totul.
De aceea sunt atât de recunoscător
că suntem cu toții împreună.
Haideți să rămână așa.
- Și eu aș vrea să spun câteva cuvinte. - Da.
E puțin intimidant să fiu acasă după toți acești ani.
Dar toți ați fost foarte primitori
și apreciez mult asta.
A fost destul de greu în ultimii 20 de ani.
Dar Pete mi-a fost alături.
Iar spiritismul meu
mi-a dat putere în călătoria mea.
Am învățat multe.
Dar principalul lucru pe care l-am învățat este iertarea.
Mamă,
vreau să știi că...
te iert.
Și sper doar să te poți ierta și tu.
Mătușa Carly vomită!
Mă duc eu.
A cerut-o pe mătușa Maggie.
Bine.
Bine. Mersi pentru...
Am primit un mesaj de la serviciu. Trebuie să plec. Scuze.
Cum te-ai simțit să fii iertată?
Îți place asta.
Nu chiar.
Nu prea înghit chestia cu sfânta.
Dar semănați mai mult decât mi-am închipuit.
În ce privință am putea noi să semănăm?
Amândouă sunteți încăpățânate.
Și spuneți orice vă trece prin cap.
Sora ta pare să fie încântată de ea.
I-a citit aura.
Carly a căzut pe spate.
Cred că simte o legătură cu mama.
Mă duc să fac curat.
Îmi pare rău pentru seara asta. Trebuia să-ți fi spus că vine.
De-asta ai plecat din Bridgeport? S-o aduci?
Nu voiam să vă fac speranțe degeaba.
E o țintă dificilă.
Cred că aveam în jur de zece ani când mi-am dat seama
că nu era ca mamele altor copii.
Jur că, dacă mă gândeam să fac ceva rău, ea știa deja.
Mă prindea înainte să am ocazia.
Dintotdeauna a fost așa?
Când Maggie era adolescentă, ne-a spus
că aude voci, vede aure.
Inițial, am crezut că este o problemă psihologică sau neurologică.
Dar, după multe analize scumpe,
doctorii ne-au spus că n-avea nimic.
Deci, crezi că e adevărat?
Nu știu.
Dar cred că e adevărat pentru ea.
Da.
Când aveam 17 ani, am băut mult prea mult lichior Southern Comfort.
Și am vomitat toată noaptea.
Iar mama ta mi-a ținut părul,
a mințit pentru mine,
ca să nu afle mama și tata. Mi-a salvat pielea.
Chiar crezi că semăn cu mama?
Da.
Chiar cred.
Nu doar aspectul fizic. Întregul...
Spiritul tău e ca al ei.
Da. Sunt doar...
De unde ai astea?
Le-a salvat Julia.
Ești supărată?
Nu.
Nu. Doar că...
Erau intime la momentul respectiv.
Mă bucur că sunt la tine.
Ți-e dor de mama?
Da, dar încă păstrăm legătura.
Moartea e doar o tranziție pentru spirit.
Eu și mama ta
vorbim tot timpul.
E aici acum?
Da. Îi simt prezența.
Are grijă de tine.
Pot să vorbesc cu ea?
Poate, cândva.
Deocamdată, culcă-te.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Plecați?
Ne întoarcem mâine.
Speram să putem vorbi.
- Trebuia să-l iei de la Schwartz's. - Ce?
Pastrama. E cea mai bună.
Super. Mersi.
Ce faci aici?
Voiai să vorbești cu mine?
La naiba! Îmi pare rău. Aveam o întrebare.
Chestie de jurisdicție. M-a ajutat ofițerul de serviciu.
- Nu trebuia să vii. - E-n regulă.
Am avut pretext să plec de la o întâlnire cu familia.
Dacă tot ai bătut atâta drum...
Da.
- Mulțumesc. - Poftim. O meriți.
- Noroc! - Noroc!
Ce se întâmplă aici?
Puneam cap la cap niște lucruri.
Știi ce? N-am avut ocazia să-ți spun,
dar am fost norocoasă să te am. Ești un polițist foarte bun.
- Te-ai gândit să te faci detectiv? - Am dat examenul. Și l-am picat.
Toată lumea îl pică prima dată.
Tu?
Nu.
Ce ai greșit?
Nu ți se spune.
Știu că am dat-o în bară cu legea probelor.
Dă-l iarăși. Ai fi un detectiv foarte bun.
Ești tu prea amabilă.
Ce ai... Ce i-ai spus?
Adevărul.
Ce?
Știai că Pete a fost dat în plasament după ce Maggie a fost arestată?
Nu.
De unde să știu asta?
Nu trebuia să te las să suni la poliție.
Ar fi trebuit să te opresc.
Ea a ales să-l scoată pe nemernicul ăla de iubit
cu banii noștri și să fugă în California.
Mai știi? Am fi dat faliment.
Ce altceva aș fi putut face?
Trebuia să mă duc după ea.
Aveai o afacere și o familie de care să ai grijă.
Și ar fi fugit din nou. Pentru că asta face ea.
Crezi că eu nu am vrut să fim toți împreună, în casa asta?
- Nu sunt vreun căpcăun. - N-am spus că ești...
Dar ceva nu e în regulă, Otto.
Nu e ciudat că, după tot ce s-a întâmplat săptămâna trecută cu Pete,
banii, poliția, apare brusc Maggie?
Știu că vrei să crezi că e o plăcută reuniune de familie fericită.
Dar ce știm?
Pete a jefuit un poligon de tir acum trei ani.
Nu. A spus...
Știu ce a spus. Problema este că nu sunt sigură dacă să-l cred.
Eu mă bucur doar că s-au întors.
Apoi am găsit arma în șemineul apartamentului de la etajul unu,
în spatele rigipsului.
Se pare că geniul îndesase arma în șemineul casei.
- Ca scena din Nașul. - E al naibii de uimitor.
Dar, de fapt, era din Nașul II.
Doamne! Pe bune? Ești unul dintre tipii ăia.
Îmi pare rău, dar sunt.
- Mai vrei una? - Nu, atât. Limita de două beri.
În plus, mă întorc în oraș mâine la prima oră.
Aduc mostra de sânge din mașina lui Winslow.
Am crezut că s-au făcut toate testele.
Nu. Aici s-a văzut doar grupa sanguină.
În New York facem o analiză completă.
Până la sfârșitul săptămânii,
vom avea profilul ADN complet al oricui a fost în mașină cu el.
- Prostii. - Nu-mi pasă, bine.
Sper că v-ați răzgândit.
- Doamne! Mă duc la culcare. - Faceți o mare greșeală.
Ei bine, n-ar fi prima oară.
Nu a murit din cauza glonțului.
Fostul tău iubit, Reggie. Doctorii scoseseră glonțul.
- Scăpase. - Am citit raportul legistului.
La ce i-a făcut Luka, și eu aș fi vorbit.
- Dar Reggie nu a făcut-o. - Te-a protejat.
Ai putea face ceva pentru el.
Ajută-ne să-l doborâm pe cel care l-a torturat până a murit.
Cine e Reggie?
Bine. Nu vrei s-o faci pentru familia ta?
Nu vrei s-o faci pentru Reggie? Fie.
Orice se întâmplă, e din vina ta. Somn ușor!
Succes cu chestia cu viziunea!
Dar știi ce? N-o să mor din cauza unor căcaturi de viziuni.
Cum a zis fraierul de la FBI, dacă Luka îți ucide familia,
e din cauza ta.
O să-mi iau lucrurile și o să dispar naibii de lângă tine.
- Scuze. Putem vorbi? Te rog. - Nu. Aiureli!
- Ce să discutăm? - Eu... Asta nu e...
Nu e nimic de discutat.
Am făcut tot ce-am putut să vă salvez pe tine și familia ta.
Am nevoie de tine. Faci parte din viziunea mea.
Termină cu viziunea ta! Du-te naibii!
Mi-ai făcut problemele astea...
Salut! Bine că sunteți voi aici.
- Lucrezi cu FBI-ul? - Cu cine? Nu.
Porți microfon?
Nu, ei ne-au luat pe sus. Jur, n-am spus nimic.
Taci naibii! Treci aici!
Bine, așteaptă. Voiam doar să-mi iau...
Ce-ți trebuie? Ce? Haide. N-ai nevoie de niciun căcat!
Fă mutra speriată. Mergem la Luka.
Ce e așa important că nu poate aștepta până dimineață?
Are o mostră a sângelui tău din mașină.
Până la sfârșitul săptămânii, Roby te va identifica drept pasager.
Nu le trebuie ordin judecătoresc ca să ia ADN-ul cuiva?
Ba da. Dar are destule pentru un mandat.
Nu pot să las asta să te afecteze.
Nu există altă cale. O să mă predau.
Asta n-ar rezolva nimic. Tu, eu, bunicul, Pete. Toți suntem implicați.
Roby trebuie să creadă, să știe
că altcineva l-a ucis pe Winslow.
Trebuie să iau arma.
Te-am trezit? Bun. Dormi prea mult.
Da, sunt beat.
Nu contează. Vreau să-ți spun asta:
trebuie să termin asta pentru Moe.
Toate astea...
Toate astea s-au întâmplat din cauza mea.
Am mai lăsat să se întâmple ceva.
N-o fac din nou.
Trebuie să iau proclamația aia înapoi.
Mă ajuți sau nu?
Te rog. Maggie Murphy.
Evo me!
Am așteptat cu nerăbdare să te cunosc.
Trebuie să recunosc, ești alunecoasă.
Dar trebuie să știi că un muntenegrean nu renunță niciodată.
N-am știut că ești din...
Muntenegru.
Și ăsta cine e? Fiul tău?
E un băiat arătos.
Avem atâtea de vorbit!
Dar, mai întâi, vrea cineva cafea?
E proaspătă.
Nu, mulțumesc.
Ei doi îmi cunosc pasiunea pentru cafea.
- Tu vrei? - Nu, mulțumesc.
Nu, mersi.
Nu e nevoie.
Haide, Joe. Data trecută, ți-a plăcut cafeaua mea. Sunt boabe noi.
- Boabe de calitate. - Miroase.
Al dracului...
Nenorocitule!
Da. Tip dur!
Voiai să mă omori?
Tâmpitule!
Frank mi-a spus, idiot tembel!
N-ar fi făcut nimic! Aveam totul sub control.
Nu aveai totul sub control.
Ai greșit ceva foarte tare.
Doamne! Miro, fă-l naibii să tacă!
Știi ce au greșit?
Ce?
Dar tu?
Tu știi, Maggie Murphy?
Nu e fiul meu.
Bingo!
Tu și Joe ați prins
tipul greșit de la bun început și n-ați știut-o niciodată.
Un escroc!
Care a venit să-mi fure banii!
Ar trebui să te omor și pe tine.
Hei! Îți amintești de mine, Marius?
Nu? E în regulă.
De fapt, nu ne-am întâlnit.
Billy Primo ți-a spus odată numele.
- Pe Billy ți-l amintești? - Da.
Voia să te angajeze să-mi escrochezi nepoata.
Evident, m-am interesat de tine.
Nu ai acceptat slujba, așa că ai supraviețuit.
În fine, povești pentru o altă zi.
Acum.
Unde dracu'
sunt banii mei?
Subtitrarea: Iulia Rolle
Redactor Robert Ciubotaru o altă zi.