Tot ești supărat pe mine.
Nu ți-ai cerut scuze.
Pentru ce să-mi cer scuze?
Că mi-ai întins o cursă.
Eu nu ți-aș fi făcut așa ceva.
Am făcut-o pentru copiii mei.
Tu ce scuză ai avut?
- Da, tu ești sfântă. - Eu?
- Ești o mironosiță. - Da.
- Cu plăcere
- ... că te-am eliberat. - Poftim?
Nu pot să cred ce-ai făcut!
Intrați! Luați loc!
Dle Kilbrane, vi-i prezint pe Julia Bowman
și pe Marius Josipovic.
Deci tu ești Marius Josipovic pe care-l căuta Vignetti?
Te credeam mai înalt.
Și eu, la fel.
Marius...
Sy Rubinek m-a lezat.
S-a folosit de admirația mea pentru artă și frumos,
a pus labele lacome pe ea.
Așa că vreau să-l distrug, nu doar să-l avertizez.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Un asociat al lui Rubinek a vrut să-mi vândă
Furtună pe Marea Galileii cu 10 milioane.
Știai că era un tablou furat
din muzeul Gardner?
De-aia i-am oferit patru.
M-am scos cu un tablou de 100.
Însă am fost sceptic din start,
așa că i-am cerut să fie evaluat științific,
de un expert, înainte să-i dau banii.
Și Sy l-a plătit pe expert?
Nu. Era tabloul original.
Cândva, între evaluare și schimb,
Rubinek a pus în loc o copie după Rembrandt.
Iar eu mi-am dat seama mult prea târziu că era alt tablou.
Manevra Heidelberg.
- De fapt e manevra vieneză. - Ba nu, aia e...
Nu știu despre ce vorbiți. Opriți-vă!
I-ai spus cuiva că era un Rembrandt fals?
Nu. Am păstrat secretul.
Bine. Luăm legătura cu Rubinek
și-i spunem că vrei să mai cumperi un tablou furat din Gardner.
O să par idiot.
Da, asta-i momeala.
Îi oferim lui Sy o șansă unică în viață
de a-l păcăli iar pe același om, în același fel.
Iar când face schimbul, îl prindem.
Și va fi închis?
Clar.
Și eu voi returna tablourile originale la Gardner?
O să fii un erou.
Tu ce zici? Să am încredere în dl Josipovic?
Nu. Nici pe departe...
Dar de aceea mă ai pe mine, ca să fiu cu ochii pe el.
PETE IMPOSTORUL
Unde-i căpitanul?
Nu vrea să te vadă.
Și nici eu.
Nu știu cum te suporți.
Am greșit.
Ai făcut o razie în timpul liber și fără mandat.
Ți-ai pierdut insigna într-o „razie”...
- N-a fost o razie... - Și ești târât prin oraș
ca o târfă de un imbecil?
Sunt trei greșeli. Una mai cretină ca alta.
Bunicul mi-a cerut să-l ajut.
El e de vină?
Nu. Nu e vina nimănui.
Când o zbârcești așa,
mereu există un vinovat.
Ia-ți liber 14 zile!
Să-ți treacă vânătăile.
N-am nimic.
Haimanaua și-a luat avocat.
Ești la a treia plângere.
Ia-ți liber și gândește-te puțin!
Nu am de ce.
Nu putem fi toți polițiști.
Mai bine să hotărăști tu în privința ta,
decât să hotărască alții.
- Lorraine! - Bună!
Bună! S-a întâmplat ceva?
Nu...
Ce-ai pățit?
Nimic.
- Dar... - Ce face Natalie?
Nu e prea bine.
E un centru de dezintoxicare în Chatham. O duc diseară.
- A fost de acord? - Nu-i dau de ales.
Taylor...
Când l-am rugat pe Otto, adică pe tine, să...
Te îngrijora fiica ta.
Da, dar ce ți-a spus Natalie despre mine și Otto...
Da.
Nu am vrut să-ți ascund asta.
A fost demult.
Nu da vina pe Otto!
A trecut mult timp.
Eu tocmai divorțasem, iar el era...
- Blând. - Nu-i treaba mea.
Îți mulțumesc pentru efort.
A fost o plăcere să te ajut. Serios.
- Ce indică X-ul? - Locația.
Așa o să știe Rubinek că e un mesaj pentru el.
Parcă am fi în Scooby-Doo. Nu crezi?
Nu degeaba nu a fost niciodată prins.
Are 18 identități. E extrem de precaut.
Așa că trebuie să facem ca el, dacă vrem să ne iasă.
- Ce mesaj i-ai transmis? - Hai!
I-am dat de înțeles
că un client vechi vrea să mai cumpere un tablou.
E ca o provocare. Are ocazia să-l mai păcălească o dată
pe același om.
Și acum ce facem?
Așteptăm.
Tu crezi că sunt om îngrozitor.
Dar eu sunt doar realist în privința naturii umane.
Ba ești îngrozitor.
Dacă e să colaborăm, trebuie
să faci ce fac și eu.
Nu, eu sunt „dădaca”, tu ești escrocul.
N-am fost nevoit să te aleg. I te-am propus lui Vignetti
fiindcă am crezut că putem colabora ușor.
Serios? Ți-am fost băgată pe gât.
Asta crezi tu? Drăguț!
Ce crezi tu că fac eu?
Minți lumea, te dai vărul unora, le furi banii...
Nu. Sunt un om al încrederii. Câștig încrederea oamenilor,
după care mă folosesc de ea, ca să obțin ce vreau.
- Deci ești hoț. - Nu.
Nu sunt hoț. Nu bag mâna în buzunarele oamenilor.
Uneori bag mâna în buzunarele oamenilor,
dar nu asta-i ideea.
Când ne caută?
Nu știu. Peste 5 minute, 5 ore.
Îi conving pe oameni să-mi dea ce vreau
făcându-i să creadă că vor să facă asta.
Dacă fac treaba bine, vor pleca împăcați,
știind că au hotărât singuri.
Deci ești un sfânt.
Doamne! Ce e...
Stai așa!
Cred că e de la el. De la Rubinek.
Ce scârbos ! Era în cafeaua mea.
Caut-o pe Hickey
„Caut-o pe Hickey”?
Hickey e falsificatoarea care a pictat copia după Rembrandt.
Să mergem la Hickey!
Hickey nu se mai ocupă cu asta.
Și nu găsim alta.
Nu există „alta”.
Sy o vrea pe Hickey.
Mergem personal. Lance să se ocupe de copii.
- De ce? - Că Hickey e în Vermont.
Hai!
- Lasă 10 dolari! - Bine.
- Nota? - Da.
Cauțiuni Bernhardt.
Otto, eu sunt.
- Salut! - Uite ce e...
L-am rugat pe Taylor să te ajute.
Nu am nevoie de Taylor.
Trebuie să ne repornim afacerea.
E pornită deja!
Merge ca pe toate... Fir-ar să fie!
- A venit? - Da.
Te sun mai târziu.
Cu ce te pot ajuta?
Cu nimic.
Ce naiba ai pățit la față?
La muncă. Cafeaua e proaspătă?
Eu am făcut-o.
Când te întorci la secție?
Mi-am luat liber.
Ce naiba e asta?
Tocmai am băut, era bună.
E nasoală rău. Cum poți să bei așa ceva?
Nu te obligă nimeni să bei.
Am băut-o fiindcă mi-ai spus tu că e cafea!
Vrei să-mi zici ceva?
Dacă bunicul îmi oferă cafea,
eu îl cred că e cafea,
nu altceva.
N-am făcut rău.
De ce n-ai zis cine e Lorraine?
Până să mă dau peste cap.
Voiam să-i ajut fata.
Nu a fost ceva serios!
Zi-i asta bunicii...
Nu-ți place cafeaua mea?
O să-ți aduc niște...
O să-ți aduc imediat niște cafea adevărată.
O să-ți aduc un latte mare și frumos.
Bunicule,
n-am venit la ceartă.
Mie așa mi s-a părut.
AEROPORTUL BAKERSFIELD
HOPKINS CARS TEX VĂ RECOMANDĂ MAȘINI BUNE
Bună, dragă!
Bun venit la Hopkins Cars!
Eu sunt Tex Hopkins.
În ce mașină te pun azi?
O dubiță de familie?
Am o ofertă specială la...
Bună, tată!
Audrey.
Unde e nepoata mea?
Au dat o vopsea peste, ca să nu se vadă rugina.
Credeam c-o să ajungi abia mâine.
M-am suit în primul avion după ce-ai sunat.
Mă bucur că ai venit.
Nu am avut de ales.
Știu că pare absurd.
Dar bunicul zice că a văzut-o.
Știu că asta zice el,
dar eu eram acolo când a venit poliția.
Eu i-am luat urna cu cenușă.
- Dacă nu era cenușa ei? - Carly!
Ai găsit ceva ce-ți place?
Îi dai o mașină?
Da, a zis să-mi aleg ce vreau de aici.
Incredibil... Nici n-are carnet!
Am unul provizoriu.
- Mergem acasă. - Ba nu!
Vreau s-o găsesc pe mama.
Nu stăm la discuții!
A fost aici! Spune-i tu!
Așa e.
Lila a stat la mine în mai multe dăți.
Atunci, s-o sunăm!
Dacă tot ați păstrat legătura,
sigur ai numărul ei.
Da, dar acum nu răspunde.
- Mergem acasă. - Ba nu!
Nu inventez.
Lila a cumpărat o mașină de la mine, acum opt ani.
Un Buick LeSabre.
M-am oferit să i-l dau gratis, dar a vrut să-l plătească.
Am chitanța drept dovadă.
Ascultă-l!
Arată-mi-o!
Vine și „Bridgeport”?
Avem nevoie de 400.000 de dolari. Face parte din plan.
De-aia te-ai dus pe la fermă?
Ce vrei să spui?
Pete mi-a spus că ții la familia lui. Că te-au adoptat.
Nu m-au adoptat.
I-am păcălit.
Cred că ești Pete.
Și e foarte bine așa.
Mai durează? O să prindem aglomerație
și n-am unde sta fără să mă pătez.
O clipă!
Așa...
Bine?
Fac toate astea pentru noi. Nu pentru alții.
Sper.
Dacă încerci să mă păcălești,
când ne vedem, o să-ți dorești să nu ne fi văzut.
Distracție plăcută!
NUME CUMPĂRĂTOR LILA BOWMAN
Am văzut că te-ai uitat la mașina aia. Vrei să faci o tură?
Astea se pot falsifica.
Poftim?
Chitanțele se pot falsifica.
Nu e falsă!
De ce nu vrei să accepți posibilitatea?
Eu gândesc cu capul, nu cu inima.
Deci Tex, care habar n-avea că vin,
a făcut repede o chitanță falsă cu semnătura mamei ca să...
Să mă păcălească?
Carly, să mergem acasă!
Îmi pare rău că ai venit degeaba.
Drum bun!
Carly.
Credeam că vom face asta împreună.
N-o s-o poți duce la aeroport
decât cu îmbrânceli și țipete.
Mai bine să luăm cina
și să stăm de vorbă!
Sper că nu-mi dai sfaturi de crescut copii...
Copiii se descurcă. Stăm două zile maximum.
Îmi citești gândurile?
- Nu e vorba de copii? - Normal că e!
El îi lasă în grija lui Trish.
Trish, care le cumpără tot ce vor, abia așteaptă.
Tu rămâi mama lor.
- Dacă nu sunt închisă. - Lui Hickey...
Îi spunem că ești iubita mea și asta e o escapadă romantică.
Scârbos!
Fiind octombrie, voiam să vedem frunzele.
Bine. Cum mă cheamă?
Te cheamă Julia
și ești...
Ești educatoare.
De ce să fiu educatoare?
Că la asta te pricepi.
De ce, că sunt mamă?
- Nu. - Mă definesc prin copii?
Și asta e rău?
Nu vreau... Vreau să fiu altceva.
Vreau să fiu...
Maestru bucătar.
Unde ai învățat?
La...
Ești educatoare.
Bine.
Cei care vorbesc de educație în doi nu știu cum e să fii mamă.
Vrei să pari de treabă
sau vrei să mă faci să cred asta?
Vreau să crezi asta.
Serios.
Tu nu vrei să cred asta?
Ești de treabă.
Așteaptă-mă aici!
Mă tem că v-ați rătăcit.
Dle Hickey... Bună ziua!
Bună! Suntem inofensivi.
Cine-i acolo?
Niște străini.
- Marius. - Bună, Hickey!
Te-aș fi sunat, dar nu ai telefon...
Nu cred că te-aș fi primit altfel.
Nu am venit cu treabă.
Sper că nu, că-l pun pe Chet să tragă.
Ea e iubita mea. E...
Mergem către nord, să vedem culorile toamnei.
- Ea e Julia. - Bună!
A trecut ceva timp.
A trecut mult timp.
- Dacă deranjăm... - Nu.
Nu te preface că-ți ceri scuze, să mă faci
să te invit.
Hai înăuntru!
Mersi.
Te rog, Chet.
Ce frumos e!
Aici stăm noi.
Chet, pregătești tu cina?
Mâncare vegetariană?
Vrei să... Ar trebui să...
Da. Avem de ales?
Puteți împușca un iepure.
Vegetarian să fie!
Ce așezată ești, nu pot să cred! E un compliment.
Chet avea casa asta dinainte.
Mi-a făcut și atelier.
Putem să vedem?
Abia aștept să văd ce-ai mai pictat.
Sau poate n-ai mai pictat. Nu mai pictezi?
Mi se rupe sufletul.
Ai înțeles cum face?
Trebuie doar să stai într-un loc,
iar el o să tot alerge în cerc până ajunge înapoi.
Hai!
Sunt superbe!
Trebuie să le expui în muzee!
Am câteva, dar după închisoare, am renunțat.
Acum am doar originale.
Eu mi-aș agăța unul pe perete.
Vezi, Marius?
Așa se face un compliment adevărat.
Ajută-l pe Chet cu cina cât îi fac eu un portret fetei.
Mie? De ce?
Nu știu încă. Ai ceva în privire...
O să stau cuminte, în colț.
Marius, lasă-ne puțin.
Bine. Strigi dacă e ceva.
O să-l ajut să pună ceva pe el.
Chet!
Nu am mai pozat niciodată. Ce să fac?
Stai nemișcată!
De când te vezi cu Marius?
Păi...
Ne știm de puțin timp.
Dar pare c-a trecut mult. Știi cum e Marius.
Știu.
Când ți-a povestit Marius despre ceea ce face?
Că e escroc?
La a treia întâlnire.
L-am tras eu de limbă.
Nu te-a deranjat?
Privirea la mine!
Ba da. M-a deranjat.
Dar...
Fiecare face ce poate ca să supraviețuiască.
Dar tu?
De ce te-ai apucat de asta?
Eram o femeie visătoare.
Doar că visurile mele și piața artei
nu s-au suprapus.
Nu știu cum e lumea artei, dar talentul tău...
Capul spre dreapta.
Îmi plăceau forma, frumusețea și...
Lumina.
Nu era nimeni interesat de așa ceva, de la o artistă ca mine.
Îmi pare rău.
Uite!
Acel ceva din privire.
O fi rimelul de ieri.
Ambivalență.
- Alo? - Nu voiam să te sun, dar...
E vorba de Natalie.
I-am zis de dezintoxicare și a luat-o razna.
Vrea să plece și nu cred c-o pot opri.
Bine. Rămâi acolo.
Vin și eu imediat.
Unde dracu' mi-ai ascuns cheile?
Nu le-am ascuns, Natalie.
Mincinoaso!
Nu te mint! Natalie...
Nu! Dă-mi-le!
- Dă-mi drumul! - Natalie!
Să-mi trag palme... Căpitanul America!
Vreau doar să vorbim. Ascultă-mă!
Fir-ar! Bine, gata.
Așa.
Crezi că nu te poți schimba, știu.
- Nu mă cunoști deloc! - Așa e.
Nu știu prin ce-ai trecut,
dar știu că suferi.
Și știu că ai o mamă care te iubește enorm.
Și știu că, dacă mai iei droguri,
nu vei mai avea de ales.
E un moment deosebit.
O cină în familie, ca pe vremuri.
Mă bucur c-ai rămas, Audrey.
Nu-i frumos c-a rămas, Carly?
- Îmi dai sarea, bunicule Tex? - Nu-i spune așa!
Bunicule Tex, cum era Audrey când era mică?
Deșteaptă. N-o puteai fraieri cu nimic.
Faptul că stau acum lângă o soră vitregă și un nepot
pe care-l știu de o oră demonstrează contrariul.
Fajita e delicioasă, Dotti.
După rețeta mamei. Dumnezeu s-o odihnească!
Secretul e să dai tortilla cu unt.
Audrey era o persoană deosebită.
Dacă tot vrea Carly să știe cum a fost,
ce-ar fi să-i spui de aniversarea de la 8 ani?
- Petrecerea cu poneiul? - Da.
- Mie nu mi-ai dat ponei! - Ție nu-ți plac caii.
Niciodată n-a zâmbit mai mult bunica ta ca în ziua aia.
Așa îți amintești tu?
Că eu țin minte că ai plecat imediat după ce au adus poneiul.
Și că am adormit așteptându-te să vii, să desfac cadourile.
- Dar am venit acasă. - După trei zile!
Hickey, după ce picta două zile continuu, fără să doarmă...
- Nu-i spune asta! - Ba da!
Îmi zice: „Tintoretto?
- „Credeam că fac un Rubens.” - Nu!
- Nu picta ce trebuie. - Doamne!
Jur!
Și ce-ai făcut?
Am mai stat trează două zile și am făcut un Tintoretto.
Și eu am avut cui să-i vând Rubens.
- Făceați echipă bună. - Da.
- Face parte din trecut. - Pentru trecut!
Nu, eu nu ciocnesc.
A fost grozav!
Trecutul ăla m-a costat doi ani și o fiică.
Mereu ați avut o relație furtunoasă.
S-a terminat furtuna.
Acum e liniște.
Mă bucur că n-am irosit banii pentru aparatul dentar.
Te-a mușcat bine...
Crezi c-am convins-o?
N-a plecat încă.
Are o mamă ca tine. Asta schimbă totul.
Da, eu schimb lumea.
Să știi. Am lucrat cu mulți dependenți.
Scuze.
Salut! Voiam doar să văd ce faceți tu și Natalie.
Otto, te-a sunat Taylor?
Salut, bunicule!
Nu trebuia să-l deranjezi. Mă puteai suna pe mine.
Ai grijă ce te oferi să faci!
Natalie l-a mușcat pe Taylor.
- Te-a mușcat? - Da, mi-a smuls o bucată.
Cum bei cafeaua?
Cum o faci tu.
Nu, ai grijă că e sensibil cu cafeaua.
- Vrei zahăr? - Nu, a trebuit să renunț. Mersi.
Mă duc să văd ce face.
Bunicule, te duc eu acasă.
- Ți se pare că sunt handicapat? - Miroși a băutură.
Nu.
Sunt 100% treaz!
Dar, dacă vrei să pleci, du-te.
Nu mă grăbesc să ajung acasă, unde nu-i nimeni.
- Rămân. - Cum vrei tu.
Lila m-a convins să-mi reduc amprenta de carbon.
Și cum priveam noi un peisaj...
Un peisaj adevărat.
Mă trezesc că-mi cumpără un teren uriaș
pe care să instalăm un parc eolian. Te duc mâine acolo.
Poftim, Audrey!
Ție nu ți-am făcut din astea.
Am crezut că Lila mai rămâne
și mă ajută cu eolienele, dar ea s-a dus în sud.
În sud? Unde, mai precis?
Nu știu ce-o fi fost în capul ei.
Lila niciodată nu spunea ce are de gând sau unde se duce.
Vezi, Carly, cum răspunde în doi peri?
Doamne, ce trebuie să fac să te conving că am intenții bune?
Chiar să ai intenții bune.
- Nu așa te-a crescut mama ta. - Nu mai aduce vorba de mama!
Carly, ajut-o pe Dotti în bucătărie.
Du-te!
Ce urmărești, de fapt?
De ce-i faci asta fetei?
Uită-te la asta!
Lila a lăsat-o aici. E a ei!
Uite... Pantaloni de trening,
suport de bere,
cărți!
Cât de cinic să fii, să vrei s-o convingi pe fată
- ... că mama ei trăiește? - E fiica ta!
Nu vrei să-ți vezi fiica?
Nu am urmărit nimic, doar ocazia
- ... să-mi cunosc strănepoata. - Carly!
Să mergem, Carly!
- Iertarea vindecă. - Ce e? Unde te duci?
Mergem la motel. Plecăm mâine.
- Ba nu! - Ne certăm la motel.
Nu mă cert cu tine. Și nu plec cu tine. Punct.
Ar fi bine să rămâi și tu, Audrey.
Ai apărut cu 50 de ani prea târziu.
Am fost invidioasă pe tine în toți acești ani,
că ai plecat de lângă el.
Asta e toată viața mea.
Nu vreau banii lui,
să știi.
Dacă l-aș ucide, ai lua jumătate și ai tăcea?
Începi să-mi placi, Dotti.
Cât mai ții cartea aia ascunsă?
Nu știam că jucăm poker.
Tu nu pleci în escapade romantice.
Ori fugi de ceva, ori pui la cale o escrocherie.
Hickey, vreau să-mi pictezi ceva.
Știi de ce-am venit!
Continui de unde ai rămas.
Ești nefericită aici! Te ascunzi.
- Îți plăcea viața aia! - Am primit mai puțin decât am dat.
M-am săturat.
- Asta e altceva. - Gata!
Rahat.
Ce e?
Cum e excursia cu verișoara ta?
Mă lupt cu morile de vânt.
- Pot să grăbesc eu lucrurile? - Nu.
Ai nevoie de ajutor?
Nu chiar. Nu am nevoie de ajutorul tău. Serios.
Bine. Zi-mi care-i problema și te îndrum eu.
- E un proces întreg. Ai răbdare! - Eu nu am avut niciodată răbdare.
Poate-ți prinde bine să ai, cred c-o să-ți placă. Pa!
- Cum merge? - Nu merge. Mersi de întrebare.
- Otto? - Cum e în California?
O să stau mai mult decât am crezut.
Tex a născocit o poveste cum că i-a vândut o mașină Lilei.
Atât i-a trebuit lui Carly.
Am mult de tras.
Audrey.
Te...
Mă iubești?
Poftim?
- De ce mă întrebi asta? - Nu știu.
Te rog să nu faci iar vreun gest disperat.
Așa-mi răspunzi tu la întrebare?
Îmi sun soția și o întreb dacă mă iubește.
Și tu crezi că mă omor.
Otto, chiar nu am acum putere să mă cert cu tine.
- Vorbim mâine. - Bine.
Mâine.
Vai...
- Scuze, te-am trezit eu? - Nu...
Nu. Nu pot dormi.
Nu ești educatoare.
Nu.
Lucrez la un rahat de bar irlandez.
Fac cocktailuri Rică-Zmeurică și Șor-Merișor.
- Sunt bune? - Sunt delicioase!
Îmi pare rău că fiica ta nu-ți vorbește.
Ai fost la închisoare?
Nu.
Nu încă...
Nu sună prea bine.
Știu.
Nu suport gândul să fiu departe de copii.
- Câți ani au? - Doi și zece.
- A ta? - E mai mare.
Aveam deja probleme când m-au închis.
Nu înțelegea cât de dureros e să fii ignorat.
Toate lucrările astea... N-o să le vadă nimeni niciodată.
Eu sunt aici.
Și le văd.
Nu sunt critic, dar ador tablourile tale.
Ador și copiile. Rembrandtul e spectaculos!
Arta mea, geniul altcuiva.
Vrei să-ți vadă lumea tablourile.
Vrei să le placă tablourile tale.
Înțeleg foarte bine.
Știu cum e să vrei să fii apreciat, iar tu o meriți
și e nasol că nu primești asta.
Oamenii adoră falsurile tale.
Ei le consideră artă, nu falsuri. Ele reprezintă artă.
Oamenii le privesc și simt ceva, iar asta e uluitor.
Așa că ce-ar fi să...
Am vorbit prea mult.
M-am gândit și eu la asta.
Fată cu privire ambivalentă...
Ce-a zis?
Am auzit că vorbeați.
Gata. O să picteze tabloul.
Bine.
Da.
Imaginează-ți turbine uriașe cât vezi cu ochii!
Într-un an, o singură turbină va alimenta 1.500 de gospodării.
Mamei i-a venit ideea asta?
Are visuri mărețe, ca mine
și cred că și tu ai visuri mărețe.
Rahat.
Chuck... Mă bucur să te văd!
Am fost la reprezentanță, mi-au zis că ești aici.
Trebuie să vorbim.
Chuck e unul dintre investitorii în parcul eolian.
Du-te în mașină cât vorbesc eu cu Chuck.
- Pot să... - Da.
Ce mai faci, Tex?
Binișor. Încă arată bine.
Bunico...
Mă bucur că te-ai întors. Intră! O rog pe Dotti să facă limonadă.
Vreau să vorbesc cu Carly.
- Ce vrei? - Vreau să vii cu mine.
- Nu mă întorc la Bridgeport. - Nu acasă vreau să te duc.
- Dar unde? - La Fresno.
- Cât e de mers? - Destul de mult.
Ca să nu pierd iarăși o noapte întreagă,
ce trebuie să pictez, mai precis?
Vermeer. Concertul.
Deci e pentru Sy Rubinek?
Da. E în regulă?
Sigur. Dar o să coste mai mult.
Vreau 75.000 de dolari la livrare
și 25% din suma finală.
Mă bucur că nu ți-ai pierdut talentul la negociat.
Da ori ba.
Bine.
Auzi... În locul tău, aș păstra-o.
Deci am convins-o pe Hickey. Bravo!
Nu te simți vinovată!
Nu mă simt.
- Ce căutăm? - O casă.
Casa de acolo.
Aici am copilărit eu.
Credeam că la Bakersfield.
Dotti a copilărit acolo. Eu, aici.
Vreau să înțelegi cine e Tex Hopkins.
Așa...
Tatăl meu...
L-am iubit. Dar, când aveam 16 ani,
mama a murit subit și tata era de negăsit.
L-am găsit la Bakersfield.
Atunci am aflat adevărul.
Mai avea o soție acolo. O a doua soție,
o a doua fiică.
E
absurd!
Nu am încetat să-l iubesc.
Aveam nevoie de el. Eram un copil.
Dar el nu mă voia, m-a lăsat de izbeliște. A trebuit...
Să-mi clădesc o viață nouă.
Îmi pare rău.
E prima oară când îl văd de atunci.
Dar...
Tu ți-ai pierdut mama?
Adică...
Deci știi cum e.
Dacă există
o șansă, chiar și cea mai mică șansă
ca mama să fie în viață...
De ce nu înțelegi că trebuie s-o caut?
Te rog.
O să rămân cu tine.
Rămânem în California, să aflăm ce și cum.
Mulțumesc.
Noapte bună!
Redactor Robert Ciubotaru să aflăm ce și cum.