‫שעתיים לאחר רעידת האדמה‬
‫- זהירות מהתקרה למעלה. - כן, דוקטור.‬
‫אעקוב אחריך.‬
‫אלוהים.‬
‫קדימה. לשם.‬
‫מישהו שומע אותי?‬
‫אנחנו פה, דוקטור!‬
‫הילדה!‬
‫את שם, חברה?‬
‫דברי אליי. זאת צ'אווה.‬
‫צ'אווליטה, אני מאושרת לדעת שאת בסדר.‬
‫אנחנו נחלץ אתכם!‬
‫נלך אחורה לאט. בדיוק כפי שבאנו.‬
‫- את קודם. - כן, דוקטור.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה זז. זה נורמלי.‬
‫מהיכן שבאת.‬
‫כן, דוקטור.‬
‫צ'אווה. טוב, צ'אווה.‬
‫- בדיוק. - בסדר.‬
‫כל דקה קובעת‬
‫26 שנים קודם לכן‬
‫סליחה. הערתי אותך?‬
‫לא, בכלל לא. אימא שלך בסדר?‬
‫כן, זה לא העניין.‬
‫רציתי לבדוק אם יש לך ביצים וחלב עבורה.‬
‫- כן, בטח. תן לי רגע. - כמובן.‬
‫לעזאזל.‬
‫בבקשה. פירות, ביצים, חלב, לחם.‬
‫אם תצטרך עוד משהו, תגיד לי.‬
‫תודה רבה.‬
‫כל טוב, ותמסור לאימא ד"ש.‬
‫- כמובן. תודה. - בטח.‬
‫אימא.‬
‫בואי. נאכל ארוחת בוקר.‬
‫יש לי בחילה.‬
‫אני מתקשר לרופא.‬
‫איגנסיו.‬
‫אפילו אלוהים לא יצליח להקל על הכאב שלי.‬
‫אתה תדאג לאחיך, נכון?‬
‫יש לו מספיק כסף להסעה לביה"ס.‬
‫היום. אבל מחר...‬
‫גם מחר, אימא.‬
‫בכל יום.‬
‫איגנסיו, אתה חייב להבטיח לי שתמיד תדאג לאחיך.‬
‫תמיד.‬
‫תגיד את זה.‬
‫תמיד אדאג לאנחל.‬
‫תודה, ילדי. תודה.‬
‫עכשיו תנוחי, אימא.‬
‫...לאחר רעידת האדמה, הנשיא מיגל דה לה מדריד...‬
‫מצטער, אין כניסה.‬
‫היי.‬
‫תפתח וזהו.‬
‫- אני נוסע לביה"ח הכללי. - כן, אדוני.‬
‫לפתוח את השער.‬
‫מדווח כי משרד התקשורת והתחבורה‬
‫קרס חלקית והוא עולה באש.‬
‫מדווח כי מלון רומנו,‬
‫שנמצא בין רחובות איטורבידה וארטיקולו 123, קרס באופן חלקי.‬
‫באזור 37, שני בניינים קרסו.‬
‫היי, חכו לי! אני עוזב.‬
‫זהירות עם העץ. הכול לשם.‬
‫בית החולים הכללי איגנסיו‬
‫זהירות.‬
‫- אתה בסדר? - כן, תודה.‬
‫אנחל.‬
‫- אתה בסדר? - כן.‬
‫- איך אתה? הבנות? אירנה? - הן בסדר, תודה לאל.‬
‫- הבית, השכונה? - הכול בסדר.‬
‫שום דבר לא קרה. דבר לא קרס שם.‬
‫מה שחשוב הוא שאתה בסדר. חמקת בזמן.‬
‫הרבה אנשים לא הצליחו לחמוק. זה מה שמשנה.‬
‫דוקטור, התינוקות האלה חייבים תרכובת מזון בדחיפות. מה נעשה?‬
‫איגנסיו יעזור לנו עם זה, נכון?‬
‫תרכובת מזון לתינוקות? כן, כמובן.‬
‫אם תוכל להשיג לנו אנטיביוטיקה, משככי כאבים וציוד רפואי,‬
‫נודה לך מאוד.‬
‫- כמובן. תסמכו עליי. - תודה רבה.‬
‫- אני שמח שאתה בסדר. תמ"ל. - כן.‬
‫אנחל.‬
‫מריה הקדושה, אימו של האל, התפללי עבורנו, החוטאים,‬
‫כעת ובשעת מותנו.‬
‫שמחי, מרים, מלאת החסד.‬
‫קחי.‬
‫מה מצבו?‬
‫טוב יותר עכשיו.‬
‫הוא לא צריך יותר את המנשם.‬
‫למה נאנחת עמוקות?‬
‫אחותי, אני כבר לא יודעת.‬
‫כנראה משום שכבר אין לי על מי להיאנח.‬
‫את אופטימית מאוד‬
‫כי את יודעת שחוסה שלך מחכה לך, נכון?‬
‫בכנות, מנחם אותי לחשוב עליו.‬
‫למה שזה לא ינחם?‬
‫אין כמו חוסה.‬
‫ואם מכווצים את העיניים, הוא לא כזה מכוער.‬
‫תפסיקי, טוניה.‬
‫עדיף לא לעשות רעש.‬
‫אנחל.‬
‫אנחל, זה מאוד לא יציב. צא משם. זה עומד לקרוס.‬
‫אתה לא חייב להיות פה אם אתה לא רוצה.‬
‫יש שם מוט ממתכת לכל האורך.‬
‫- בוא נראה. קח. תשתמש בזה. - מה?‬
‫יודע מה? מעולם לא הבנתי למה מפריע לך שאכפת לי ממך.‬
‫זה טבעי לחלוטין, אנושי לחלוטין,‬
‫לדאוג קודם כול לאנשים שקרובים אליך.‬
‫אני בסדר, אתה בסדר.‬
‫האנשים שקרובים אליי נמצאים פה בפנים.‬
‫בניין נואבו לאון אלברטו‬
‫אלוהים, בבקשה.‬
‫ישו הציל אותך.‬
‫שכן.‬
‫- את בסדר? - אני שמחה שאתה בחיים.‬
‫- אנחנו חייבים לצאת מפה. - איך?‬
‫המדרגות ששם.‬
‫יש לידן ארון חשמל שנמצא ליד צינורות המים.‬
‫- שם? - כן, אפשר לצאת משם.‬
‫בוא ננסה.‬
‫בתיק שלי... בוא נראה. זה התיק שלי.‬
‫יש פנס.‬
‫במחזיק המפתחות. תוציא אותו.‬
‫בסדר.‬
‫- הנה זה. - הכניסה אסורה.‬
‫אני גרה בבניין נואבו לאון.‬
‫- זה למען ביטחונך. - הילדים שלי שם!‬
‫- אין כניסה. - יודע איזה בניין קרס?‬
‫- לא, לכי לשם, בבקשה. - מישהו יודע איזה בניין קרס?‬
‫איזה בניין... מישהו יודע איזה בניין קרס?‬
‫בבקשה, עברו יותר משעתיים ועוד לא שמעתי מהם.‬
‫תן לי לעבור. אני מתחננת בפניך.‬
‫גברתי, תעקפי את טלטלולקו מהכביש הראשי.‬
‫אולי שם ירשו לך. אל תגידי שאמרתי לך.‬
‫קחו צעד אחורה.‬
‫אל תיפצע. זהירות.‬
‫אתה יודע שזה חסר סיכוי, נכון?‬
‫ללא כלים מתאימים, לא תוכל לחלץ אף אחד.‬
‫זו עבודה לאנשים שמיומנים בחפירה,‬
‫לכורים, לאנשי חילוץ מקצועיים.‬
‫תשיג אנשים מיומנים.‬
‫כלים מתאימים. בסדר? תשתמש בקשרים שלך, אבל לא כפקיד ציבור,‬
‫אחרת נישאר פה במשך שש שנים נוספות.‬
‫טוב, אנסה כמיטב יכולתי להשיג אנשים מיומנים.‬
‫תודה.‬
‫אומר משהו שלא ימצא חן בעיניך.‬
‫אני חושב שהגיע הזמן שתפסיק לחפש כפרה, אחי.‬
‫תן לעצמך סיכוי.‬
‫תסלח לעצמך.‬
‫הבט סביבך. החיים גם ככה מענישים אותנו.‬
‫אנחנו זקוקים לתמ"ל.‬
‫התינוקות מתייבשים.‬
‫חיתולים, מים, תרופות, בסדר?‬
‫אצור פתח להעברת דברים.‬
‫אתה נראה מותש. כמה זמן עבר מאז שישנת?‬
‫- אני בסדר. - אתה לא בסדר.‬
‫אתה לא יכול לשאת את העולם על כתפיך.‬
‫גם אני עשיתי את זה, זוכר?‬
‫- הפסקתי ללמוד כדי להיות פקיד. - רצית להיות פקיד...‬
‫לא, אני פקיד כי הייתי צריך לפרנס משפחה.‬
‫שוב אתה הקורבן?‬
‫אני, הקורבן? הקורבן היחיד פה הוא אתה,‬
‫כי הכנסת לך לראש שאתה חייב להעניש את עצמך.‬
‫אני רק רוצה שתסלח לעצמך, אנחל.‬
‫שתקבל את חייך בחזרה.‬
‫החיים נמצאים פה למטה.‬
‫הם גוססים. אנחנו זקוקים לעזרה, בבקשה.‬
‫לעזאזל.‬
‫השארתי את המפתחות לרכב בז'קט.‬
‫אביא אותם. אני הולך.‬
‫- פרופסור ורטה? - איגנסיו. מה יש?‬
‫באתי להגיש עבודה מהשיעור הקודם.‬
‫23 שנים קודם לכן‬
‫מהשיעור הקודם?‬
‫אתה מאחר מאוד. אם תמשיך ככה, תיאלץ לחזור על הסמסטר.‬
‫אדביק את הפער בשבוע הבא.‬
‫אם לא תשקיע בזה את כל כולך, אין טעם.‬
‫אני יודע. מצטער.‬
‫אתה רשאי ללכת. מצידי, זה היינו הך.‬
‫אבא שלי נפטר והשאיר אותנו עם חובות.‬
‫לא ציפינו לזה.‬
‫אני יודע שזה לא תירוץ.‬
‫אני אעבור את הסמסטר.‬
‫אתה תראה.‬
‫סוף שבוע נעים.‬
‫סמבראנו.‬
‫תסגור את הדלת.‬
‫יש שני סוגי עוני.‬
‫הסוג הראשון מייאש אותך כל כך שאתה משתחרר בסוף מהעוני ומהאומללות,‬
‫והשני לא.‬
‫אני מקווה ששלך הוא מהסוג הראשון.‬
‫אתה יודע לשמור סוד?‬
‫אם צריך.‬
‫נגמר לנו התמ"ל!‬
‫אני יודע!‬
‫מביאים לנו!‬
‫עלינו לחכות עוד קצת!‬
‫דוקטור,‬
‫מה שלום חוסה?‬
‫ראית אותו?‬
‫מה שלומו?‬
‫תגיד לי משהו, בבקשה.‬
‫ראית אותו?‬
‫דוקטור?‬
‫אחרי שהיא סובלת אותי במשך 20 שנה,‬
‫מגיעה לה טבעת איכותית, לא? אעניק לה אותה בחוף הים.‬
‫הילדה!‬
‫- הילדה! - פפה!‬
‫לא.‬
‫הילדה, חוסה גדול מדי לכאן.‬
‫אני אגיד לו.‬
‫- את חושבת שהנכדה שלי פה? - אני מקווה.‬
‫- איפה? - שם.‬
‫- גבר, בחייך! - המבנים ממשיכים לקרוס.‬
‫זה למען ביטחונכם.‬
‫- אסור לצלם. - אני לא מקליטה.‬
‫אנחנו פה כדי למצוא את הנכדה שלה.‬
‫היא גרה בבניין נואבו לאון. תוכל להכניס אותנו?‬
‫הכניסה אסורה. למען ביטחונכן.‬
‫אדוני, לא שמעתי ממנה, והיא בהיריון.‬
‫- יודע אילו בניינים קרסו? - לא אוכל לומר.‬
‫אז מי כן יכול לומר לנו?‬
‫אנחנו מחכים לתדרוך.‬
‫אחרי שעתיים?‬
‫אם לא תועילו לנו, לפחות אל תעמדו בדרכנו.‬
‫למה נראה לך שהאנשים מתנהגים ככה? תן לנו לעבור.‬
‫תן לכולנו לעבור. זה ניצול לרעה של כוח.‬
‫אל תתווכחי. תתרחקי לשלושה מטרים מהסרט, או שאקח את המצלמה.‬
‫זה יותר מדי.‬
‫לולא הייתם חמושים, לא הייתם עוצרים בעדנו.‬
‫היי.‬
‫גם את חמושה. המצלמה שלך.‬
‫אומרים ששני חלקים של בניין נואבו לאון קרסו,‬
‫אבל חלק אחד עוד עומד.‬
‫אנחנו נמצאים סמוך למתחם הדירות בטלטלולקו.‬
‫בניין נואבו לאון קרס.‬
‫המשטרה חסמה את האזור‬
‫והיא לא מאפשרת לאנשים להיכנס ולחפש את משפחותיהם.‬
‫בואו נראיין את עובדי הממשל האלה,‬
‫שאומרים שזה לטובת האנשים.‬
‫תגיד לקהל במדינה הזו‬
‫למה משטרת המחוז הפדרלי...‬
‫אל תתגרי בנו.‬
‫למה אתם לא מרשים לאנשים לעבור?‬
‫למען ביטחונם האישי. תתרחקי, בבקשה.‬
‫אין לי מושג איך אתה יכול לנווט בבלגן הזה.‬
‫אני מהנדס, אני מכיר את תוכניות הבניין.‬
‫- למה? - עבדתי בחברה שבנתה אותו.‬
‫התרעתי בפניהם שזה עלול לקרות.‬
‫בפני מי?‬
‫אף אחד. סתם כמה בני זונות.‬
‫עלינו למצוא דרך לעלות. תני לי להתקדם ראשון.‬
‫קח. אלך אחריך. זהירות.‬
‫- זהירות! - כן.‬
‫בדיוק.‬
‫מה קרה? בוא נראה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫תן לי לראות.‬
‫זאת שריטה שטחית. אתה תהיה בסדר.‬
‫עלינו להיזהר.‬
‫כל תזוזה עשויה לגרום לקריסה, אבל אין לנו ברירה.‬
‫טוב, לאן?‬
‫רחובות מרכז העיר דובר וקומוסאמה‬
‫היא לא נפתחת. אתה לא רעב?‬
‫ראיתי פה את מוכר הטאקו קודם.‬
‫עם מה נשלם אם לא תפתח אותה? חשבתי שאתה מיומן.‬
‫- קדימה, תפתח אותה. - אני לא מסוגל לעבוד על בטן ריקה.‬
‫באמת. רק טאקו אחד.‬
‫אם לא תפתח אותה, לא נאכל. זהו זה.‬
‫קדימה.‬
‫תראה, ארוחת הבוקר שלנו. מהר.‬
‫לאן את הולכת, מותק?‬
‫אני מחפשת את הילדים שלי. תן לי לעבור, בבקשה.‬
‫- קצת רחמים, בבקשה. - אל תדאגי.‬
‫רחמים יש לנו, אבל אנחנו רעבים וכסף אין לנו.‬
‫תירגעי. תירגעי ותשתפי פעולה.‬
‫- זהו זה. קדימה, את העגילים. - קחו.‬
‫קחי, מותק, כדי שלא תתלונני. בסדר?‬
‫ביי, מותק.‬
‫גבריאלה? מה את עושה פה?‬
‫- אני לא יודעת. - את בסדר?‬
‫אני רוחליו, מחנות כלי הכתיבה.‬
‫- כן, רוחליו. - מה את עושה פה?‬
‫הרגע שדדו אותי.‬
‫אמרו לי שאוכל להגיע לטלטלולקו מכאן,‬
‫אבל אני לא יודעת איפה אני או איך למצוא את ילדיי.‬
‫אעזור לך למצוא אותם, אני נשבע.‬
‫באמת? תודה, רוחליו.‬
‫פשוט המצב ממש רע. לא נותנים לאף אחד לעבור,‬
‫אפילו לא לבני משפחה, לא מכאן ולא מהצד השני.‬
‫אפשר להגיע לווירייס?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫שמעתי ששום דבר לא קרס בפולנקו.‬
‫תוכל להקפיץ אותי?‬
‫אני מכירה מישהו שיעזור לי בוודאות.‬
‫- לכל מקום שתרצי. - תודה!‬
‫תודה.‬
‫- אל תזוז יותר מדי או שהפצע ייפתח. - צ'אווה.‬
‫כן, מר איגנסיו, מה יש?‬
‫לא מצאתי תמ"ל, אבל אני עדיין מחפש.‬
‫אני מקווה שזה יעזור.‬
‫תודה. כל דבר יעזור.‬
‫- רוצה שאקרא לאחיך? - לא, אין צורך.‬
‫רק תגידי לו שאני עדיין דוחף‬
‫להשיג עזרה לחילוץ האחיות והתינוקות.‬
‫זה יעזור לנו מאוד.‬
‫הדוקטור המסכן היה בתורנות 60 שעות, ועכשיו זה.‬
‫תשכנעי אותו לנוח קצת, צ'אווה.‬
‫אם הוא לא יקשיב לך, הוא לא יקשיב לי.‬
‫תגידי לו שהעזרה בדרך.‬
‫כמובן. אדוני.‬
‫תודה רבה.‬
‫20 שנים קודם לכן‬
‫אל תתחיל עם השטויות שלך.‬
‫- תישאר פה, אביא את התיקים... - אני בסדר.‬
‫אתה לא בסדר. לא שמו לך גבס ליופי.‬
‫- תישאר פה. - נשבע שזה כבר לא כואב.‬
‫תישאר פה, בסדר?‬
‫למה לא ענית לטלפון?‬
‫אחי שבר את הרגל שלו.‬
‫עלינו לדבר, איגנסיו.‬
‫תישאר פה, בסדר? מייד אחזור.‬
‫אני מבין שלא היית אצל הנוטריון.‬
‫מצטער, אני לא יכול.‬
‫מישהו אחר ייאלץ לחתום עליהם הפעם.‬
‫אין לי זמן לבדיחות.‬
‫חיכינו לרגע הזה במשך חמש שנים.‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫זה הרכוש היחיד שלו.‬
‫זה משהו אחד לזייף מסמכים,‬
‫ומשהו אחר לגמרי לגרום סבל לחפים מפשע.‬
‫זו הפעם האחרונה,‬
‫ובעוד פחות מחודש,‬
‫אתה תקבל משרה במשרד התיירות.‬
‫לא במשרד הפנים?‬
‫במשרד התיירות. זה סופי.‬
‫אלא אם תחליט לפעול בחוסר היגיון ברגע האחרון.‬
‫יפשטו את עורך.‬
‫לא אוכל להגן עליך.‬
‫החלטה שלך.‬
‫אלך מחר.‬
‫בוא ניסע.‬
‫קטיה.‬
‫ילדתי.‬
‫את מכירה את קטיה?‬
‫- קטיה? לא, גברתי. מי זאת? - הנכדה שלי.‬
‫שלחו אותה חזרה הביתה מבית החולים.‬
‫היא בטח תקועה בפקק, נכון?‬
‫- נכון? - אני לא יודעת.‬
‫- אלך לחפש אותה. - לא, אל תלכי לשום מקום. תחכי פה, טוב?‬
‫נבדוק איך אפשר לעבור.‬
‫את גרה פה?‬
‫לא. באתי לחפש מישהי‬
‫כי מזה בדיוק רצינו להימנע.‬
‫תרצי לתת הצהרה?‬
‫- כן. אם אפשר, כן. - תודה.‬
‫- זה בסדר? - כן.‬
‫- מה שמך? - ברברה.‬
‫ואני פה כי אני מחפשת את המורה שלי לבלט.‬
‫שמה רחינה קרסקו.‬
‫היא רזה, וקצת יותר גבוהה ממני.‬
‫- היא גרה פה? - כן.‬
‫טוב, בבניין שאומרים שקרס.‬
‫סלחי לי, גברתי, אולי יש לך תמ"ל?‬
‫- אני מצטערת. - או תמיסת מי מלח לילדים?‬
‫גם את זה אין לי.‬
‫סליחה שאני מטרידה אותך, אבל בית החולים קרס‬
‫וישנם תינוקות שזקוקים לטיפול.‬
‫לי אין, אבל אולי לשכנה שלי יש.‬
‫כן? איפה היא גרה?‬
‫- אבוא איתך. בואי. - כן, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫הילדה, את שומעת אותי?‬
‫כן, דוקטור!‬
‫אנחנו מתקרבים! תחזיקו מעמד!‬
‫כן.‬
‫תוציא אותי מכאן.‬
‫מכאן. דוקטור, זהירות.‬
‫זהירות.‬
‫אתה בסדר?‬
‫- אתה בסדר, דוקטור? - אני בסדר.‬
‫איש לא יכול להיכנס אליה עכשיו.‬
‫אני מקווה שהעזרה שאחיך הבטיח תגיע בקרוב.‬
‫לעזאזל. תמהר, איגנסיו.‬
‫מצאנו מישהו! דוקטור, מצאנו מישהו!‬
‫תפסתי אותך.‬
‫זהירות.‬
‫אני רואה אור.‬
‫זו דרך החוצה.‬
‫אנחנו ביציאה.‬
‫תמשיכי להתקדם.‬
‫הצילו!‬
‫הצילו, בבקשה!‬
‫- הצילו! - הצילו!‬
‫- הצילו! - הצילו, בבקשה!‬
‫הצילו! תוציאו אותנו מפה! הצילו!‬
‫- זה חסום. - בלתי אפשרי לצאת.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫- נחפש דרך אחרת. - כן.‬
‫יש פה מישהו.‬
‫- הוא בחיים? - אני לא יודעת.‬
‫מחלקת נשים ויולדות‬
‫- איפה צ'אווה? - שם.‬
‫אני כועסת מאוד ואני רוצה שכולם ידעו את זה.‬
‫בחברת הבנייה נשבעו שהבניין בטוח.‬
‫ותראו מה קורה עכשיו. הם באמת מנוולים.‬
‫אוי, לא.‬
‫זו קטיה, השכנה שלי.‬
‫הבחורה שבהיריון.‬
‫אדוני.‬
‫עלינו לשאול אותך משהו.‬
‫לפעמים בלוטות החלב של אימהות‬
‫ממשיכות לייצר חלב‬
‫גם אחרי המוות.‬
‫הם מושחתים.‬
‫הייתה רעידת אדמה נוספת בשנת 1979 והבניין נפגע.‬
‫אף אחד מחברת הבנייה לא הופיע.‬
‫הם הבטיחו שיעזרו ומעולם לא הגיעו.‬
‫- היא נושמת? - אני לא מרגישה דבר.‬
‫יש דופק. הוא חלש מאוד, אבל הוא קיים.‬
‫עלינו להוציא אותה מפה איכשהו.‬
‫קטיה.‬
‫הצלחנו לחלץ חלק מהתינוקות.‬
‫הם מיובשים.‬
‫אין לנו תמ"ל.‬
‫מי ייתן ומותה לא יהיה לשווא.‬
‫קדימה, דוקטור.‬
‫אם לא נתמוך זה בזה, אף אחד לא יעזור לנו.‬
‫כרגע אנחנו רק רוצים לדעת שהמשפחות שלנו בסדר.‬
‫הצילו!‬
‫תוציאו אותנו מפה! הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫תעשי משהו, גברתי, כדי שקולנו יישמע בכל מקום.‬
‫- תוציאו אותנו מפה! - הצילו!‬
‫- אנחנו שלושה פה! - הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫זהו זה.‬
‫תרגום כתוביות: טל מלכה‬
‫בקרת כתוביות מירן קראוס‬ ‬