Ets l'Eleanor?
I què, si ho soc?
Soc la Williams.
De la Kent i la Williams?
Sí, és clar.
De què vas tacada?
És la Kent.
És…
Ho sento.
Em va dir que l'havies trucat,
que buscaves una companya, no?
Com que estava amb tu, no va voler.
És que…
treballo millor amb algú.
Amb algú que et cobreixi les espatlles
i vigili els racons.
- Té el més normal, saps? - Sí.
Per què buscaves una companya?
Em sento sola.
Penses entrar o què?
Sí.
COLOMS NEGRES
- Pots espavilar, collons? - Un moment!
- Eleanor! - L'estic buscant.
- Però m'ho has mogut tot! - He endreçat.
Què coi has endreçat?
Ho has fotut tot en un armari,
i ara he de treure la teva merda per trobar la meva.
Ah, guaita'l.
Punyetera Reed. Per què?
Quin és el pla?
Perdre'ls la pista i pensar un pla.
- Què passa? - Ens estan a punt d'atacar.
- Què faig? - Fica't a la banyera.
- L'omplo? - Sí, i tant!
Amb bombolletes i espelmes.
És per evitar que et disparin.
- Què? - Ets creient?
No.
És bon moment per provar.
Parla amb el de dalt.
- Què en penses? - Estem fotudes. Tu?
Que quan vas venir a casa, t'hauria d'haver engegat.
Merda.
- Hem de sortir. - Què?
Baixa!
Deixaràs el cotxe aquí? És xulo.
Sí.
- Vinga! - Merda.
Mai coneixes algú del tot, Wallace.
No cent per cent.
- No ho hauria d'haver dit res. - Sí.
- No vull que pateixis. - No, gràcies.
Però el meu matrimoni és cosa meva.
Així que no et preocupis per aquest tema.
Em preocupo.
Em preocupo per tu.
El primer ministre. L'hi agafes tu?
Primer ministre.
D'acord, ja vinc.
Marxo. Ha arribat el nou ambaixador.
Perdó.
- Com localitzem l'Alex? - A través d'en Trent.
- De debò? - Si tens la Kai-Ming, vindrà.
- I tindràs l'Alex. - És la Williams.
El tio està enamorat d'ella.
És la Williams. Ei.
- Pinta negre. - Què passa?
Que estem ben fotudes.
Ara és la calma abans de la tempesta. S'armarà grossa.
Deuen saber que tenim la Kai-Ming.
La Lenny.
Si tenen la Kai-Ming, són els Clark. Ja han llepat.
Que no la matin, queda clar?
- Anem! - Que no la matin!
Ara venim!
Què han dit?
- Que ja hem llepat. - Genial.
Mira, Eleanor, el millor…
Passi el que passi, cadascuna que s'espavili sola.
D'acord? Això va així.
És feina, oi?
"Tranqui i impassible".
- Això mateix. - Sí, és feina.
Estan entrant!
Aquí!
On anem?
On vulgui, però hi anirà a peu.
Ep!
Escolti.
Merda!
Hòstia.
Mecàgon l'hòstia! Què ha passat?
Merda!
- Mare meva! - Ostres!
- Fem tard. - No. Què collons fas?
Tio, va.
Quedeu-vos aquí.
- Les trauré. - Hòstia.
Merda.
Són els Clark.
- Duus pistola? - Per a mi sí, no per a tu.
Merda! No tenim temps.
- Hola, John. - Senyor.
Ambaixador Hang, ell és en Wallace Webb,
ministre de Defensa.
Les Mullery, director dels serveis secrets.
L'agent Perryman, també de l'MI5, i en Mitch Porter, a qui ja…
El cap d'unitat de la CIA. Sí, el conec.
Fa unes hores, han atacat l'ambaixada dels EUA.
Han ferit un guarda i ha desaparegut un treballador.
El desaparegut és en Cole Atwood.
El deu conèixer perquè se l'ha acusat falsament
de l'assassinat del seu antecessor.
Se l'han endut.
Han estat vostès.
Sr. Porter, és molt descuidat perdre un espia.
No és espia. És un treballador, un assessor del Govern.
És un agent de la CIA.
I aviat se sabrà.
Deixarem ben clar
que considerem que els actes dels EUA i el Regne Unit
són bel·licistes.
Els hem ofert una solució per evitar l'augment de la tensió.
Ambaixador, la proposta
que el Regne Unit els adjudiqui parts clau dels seus contractes militars
és inacceptable.
I què rebem per la mort de l'ambaixador?
Una disculpa?
El van matar en terra britànica.
Si no rebem compensació,
ens veurem obligats a prendre represàlies.
Senyors.
No hauríem de ser aquí. No hauríem de ser aquí, coi!
La CIA no et prepara per a aquestes coses?
- Hòstia! - La mare que em va…! Sam!
Què et passa amb les putes finestres?
- Puja-hi! Vinga. - A dins!
- La Kai-Ming? - L'han agafat.
- Merda! - I a l'Eleanor. Arrenca!
Necessitem aquella càmera.
Queda clar?
La necessitem.
- Què ha passat? - Ens han atacat.
Han entrat per les finestres, el sostre, les portes.
Sortien de tot arreu. Com un comando especial.
La Kai-Ming és morta?
No ho sé. Era al lavabo i l'Eleanor l'ha anat a veure.
Quan hi he anat jo, ja no hi eren.
Hi havia un superforat a la paret i molta sang. Crec que m'han disparat.
Et deixaré a la porta d'un hospital.
Sí, deixa'm a la presó també!
A algun lloc haurem d'anar.
Sam?
- Què? - A can Michael?
- No. - Au va.
Ni parlar-ne.
Soc jo.
Hola.
Michael.
- No, ni parlar-ne, Sam. - Si us plau.
- Et pots descalçar, si us plau? - Sí.
- Et pots descalçar? - Sí.
Descalceu-vos.
Sé que és l'últim que voldries i ho sento molt.
Qui són?
Ell és en Cole.
És agent de la CIA.
És agent de la CIA?
Sí, però no està confirmat.
Potser ha desertat. No està clar.
- I la rossa és la Williams. - I també és de la CIA?
No, és…
Executor? Executora?
Executor. S'usa en masculí.
T'he dit que vinguessis, però no amb una colla de delinqüents.
Ja ho sé. Ho sento. Quan he vist el missatge, m'he…
Què?
Posat content.
I estic…
- He vingut per desesperació. - Que romàntic.
"El foc devora un domicili. S'han sentit trets".
És cosa vostra?
No.
La meva filla dorm aquí al costat.
No sé quin és el problema, però aquí no. No el podeu dur aquí.
No ens han seguit.
Et vaig veure al diari fa temps i vaig pensar:
"La que vaig veure matar un tio al carrer.
- Li va prou bé". - Series mort, si no.
Michael, et prometo que no vindrà ningú.
Ta filla no corre perill.
No prometis res que no puguis complir.
Et prometo que no li passarà res.
S'està morint?
Tranqui, estic bé.
Creiem que l'han disparat, però no ens ho diu.
No m'agrada fer rebombori.
A veure.
En una pel·li
posaven compreses en una ferida de bala per la sang.
La Faz se'n va deixar unes quantes.
Porta'm benes i aigua calenta de moment,
però si m'entren ganes de suturar-me amb una compresa,
t'ho diré.
Entesos.
TRUCADA ENTRANT TALLER
Són els Clark.
- Les tenim. - Hola!
Ara són vives,
però això podria canviar en qualsevol moment.
Què voleu?
El que volíem des del principi:
la càmera que van treure del pis de la filla de l'ambaixador
la nit que va morir.
Ja t'he dit que no la tinc.
És que no sabem si ens podem refiar de tu.
Per tranquil·litzar-nos,
si no ens l'has donat demà al migdia,
matarem les teves amigues amb tanta crueltat
que la seva forma de morir et perseguirà fins el dia que moris.
Que no tinc la punyetera càmera.
Demà ho sabrem segur.
Porta-la al 177 de Park Walk, al Borough.
Dona-la a un dels meus socis i les teves amigues en sortiran il·leses.
Tenim ganes de matar aquest tema,
acabi com acabi, Helen Webb.
Teniu idea d'on és la càmera dels collons?
Sabem que no és al pis d'en Jason.
Al de la Maggie o en Phillip segur que tampoc.
La deurien amagar no sé on.
Hem de seguir les seves passes.
Però per on comencem?
No la trobarem a temps per demà.
Si no parlo amb l'Alex, mataran la Kai-Ming i l'Eleanor
i mai descobriré res més d'en Jason.
Ha de venir a l'intercanvi.
Cole, podries parlar en Trent?
No voldria ser egoista, però…
Jo què hi guanyo?
A veure.
Faré tots els possibles
perquè no facin mal a la teva família,
però tingues en compte que si no pots posar
amb en Trent, no et necessitem.
I si no et necessitem, diré a en Sam que et dugui a Hampstead Heath
i et foti un tret a la nuca.
Va de debò?
Optaria per Richmond Park, però tu troba el tio aquest, d'acord?
Qui és?
Estàs bé?
No tornarà a parlar amb mi mai més, oi?
Sap a què et dediques?
Sí.
Ho vaig dir a en Jason.
- Helen. - Ja ho sé.
- Què li vas dir? - Vaig ser ambigua.
- Ambigua? - Vaig ser poc clara.
Li vaig dir que no era qui ell creia
i que la Helen Webb no existia.
No sembla gaire ambigu.
Li…
Li vaig dir el que necessitava dir-li.
¿Que treballes per una organització
que roba secrets del Govern pel qual treballava ell?
Sí.
Què et va dir? Com va reaccionar?
Em va dir
que m'estimava,
i que res del que digués ho canviaria.
Va reaccionar molt bé.
Sí.
Al cap d'una setmana, mort.
Vull saber per què
i vull saber qui era.
Merda, la Marie. És la mainadera. Un moment.
Digues, Marie. Que passa res?
Sam. En Wallace no és a casa. Els nens… Me n'he d'anar.
Fes el que hagis de fer.
Escolta.
Busca en Trent.
És l'única manera de trobar l'Alex Clark.
- Sí. - La Reed deu estar emprenyada.
Protegeix en Cole.
I tant.
- Adeu. - Bon Nadal, Marie.
Bon Nadal, Marie!
Marie, ho sento molt.
No passa res.
- Creia que en Wallace ja hauria tornat. - No et preocupis.
Perdona.
Són a la cuina. Deien no sé què d'un púding de Nadal.
Merda, sí. Ostres era avui.
- Ets un sol. - No hi fa res.
L'he vist una mica distret. Espero que tot vagi bé.
Sí, no passa res. Gràcies.
Bon Nadal.
- Igualment. Adeu. - Adeu.
- Hi hem posat taronja? - Sí.
- I panses? - Sí.
- La llimona, ens l'hem deixada! - Hola, reis!
- Mama! - Ei! Què feu?
- Estem fent el púding. - Ual·la!
- Has de demanar un desig. - Hi arribo?
- Just a temps. - L'has de pensar, no el pots dir.
Sí, és clar, és un secret.
A veure… Hola.
Té. Hola. On eres?
Fent compres nadalenques. I tu?
Un problema a l'ambaixada dels EUA.
Vinga, esprem.
Ostres, és més important això que les compres.
Ha passat res? Sembla greu.
Només era una reunió d'urgència.
Creia que eres aquí.
Mama, el desig.
- Has de remenar. - Sí, ja ho faig.
- I has de tancar els ulls. - Tancats.
Té molt bona pinta, oi?
- Et puc dir un secret? - El que vulguis.
Potser et deixaria d'agradar.
Saps què és un colom negre?
L'has demanat?
Au, nens, que és molt tard. És hora d'anar al llit.
- Per què no…? - Què has demanat?
No t'ho diré. És un secret.
Aneu-vos preparant i ara pujo.
- Entesos. - Para!
Què ha passat a l'ambaixada? Estàs bé?
Què has comprat?
Què?
Per Nadal.
Doncs…
Era un regal per tu, no t'ho puc dir.
Què passa?
Penses en quan ens vam conèixer?
- Sí, a vegades. - Jo, sovint.
Hi penso molt. Li dono moltes voltes.
Al fet que et vas aixecar, et vas vestir, te'n vas anar,
vas pujar a l'ascensor.
Fins on vas arribar?
- Què hi fa? - És important.
- Vull saber què vas pensar. - Què vaig pensar?
No ho sé, deuria pensar:
"No tinc un duro pel taxi i són les tres".
- Això? - Sí.
No, en realitat…
Vaig pensar que no volia marxar. Que em volia quedar.
Ets feliç?
Amb mi, vull dir. Amb els nens.
Sí, Wallace. Què passa?
Sé que et puc decebre en molts sentits.
- No em deceps gens. - Au va.
Sempre t'equivoques en el mateix. Sempre.
Dius que no passa res, però ningú és perfecte.
Mai es coneix algú del tot, oi?
Sempre actues com si tot fos perfecte,
com si fóssim perfectes,
però no és veritat, oi?
És un impossible.
A qui menteixes? A mi? A tu? O…?
És com em sento.
Vols explicar-me res?
Com què?
El que sigui.
No.
Mira,
no crec que siguis perfecte,
de debò.
Tampoc crec que siguem perfectes,
però intento donar-te suport.
Intento fer que tot sigui agradable.
Esperaves algú?
No.
- Perryman. - Ministre.
Disculpi, puc passar?
- I tant. - Gràcies.
- Va tot bé? - Sí. És per aquí?
Sí, per aquí.
- Hola. - Bon vespre.
La Helen, la meva dona. Helen, l'agent Perryman.
És de l'MI5.
- Perdó per molestar-la. - I ara!
Què volia?
Volem parlar amb la Sra. Webb. No cal preocupar-se, tampoc.
No sabem si ha parlat amb la Sra. Webb sobre…
Li he mencionat això de l'ambaixada.
D'acord, llavors ja s'imagina perquè he vingut.
És clar, jo hi era.
- Sí. - De debò?
Perdó, m'ha marxat del cap.
Estàvem cuinant i la mainadera…
- Sí, hi he anat per la tarda. - Avui?
Sí, havia quedat amb la Vanessa. La recordes? És…
L'ha registrat a les 16:43. Hem revisat el registre de visites.
Els han interromput el cafè.
L'han trucat d'un número impossible de rastrejar,
però era sobre no sé què de la seva seguretat?
Sí, però no m'ha dit sobre què era.
S'ha disparat l'alarma i llavors ha marxat?
Sí.
Per què ha anat a veure la Sra. Robinson?
A veure, som…
- Perdoni, que potser…? - No, perdoni.
Com que el seu nom ha disparat alguna alarma,
he volgut deixar-me caure,
de manera informal,
sense estrès, en to amistós.
- Per aclarir les coses. - I tant.
Crec que no he vist res que els pugui servir, ho sento.
- És clar, no passa res. - Mama!
Ai, he de…
- Vagi, vagi. - Li fa res?
I perdoni si els he molestat.
- Mama! - I ara.
- Bon Nadal. - Igualment.
- L'acompanyo. Gràcies per venir. - Ho sento.
- No, és la seva feina. - Ja està fet.
Descobrirem què ha passat.
Fins aviat.
"L'home pal s'ha perdut, està aïllat.
L'home pal té fred, està pelat.
L'home pal s'adorm, està esgotat.
S'estira al llit per fer nones, ja està dormitant".
REED MÒBIL
Wallace,
he de sortir, perdona.
- He de recollir un regal. - Tranquil·la.
Els nens ja dormen.
T'estimo.
Com sempre.
Amb bogeria.
Des que ens vam conèixer. Des que vas tornar.
Em va alegrar tant que tornessis…
Sé que no soc un home complicat.
Se que això no et sembla atractiu,
però t'estimo.
M'encanta casa nostra, els nens i la nostra vida.
M'encanta.
I lluites per qui estimes, oi?
No trigaré.
He provat d'entendre
per què has fet el que has fet.
Si volies amenaçar en Cole Atwood,
per què no m'ho deies?
Quan envellim, hi ha qui s'endureix i hi ha qui s'estova.
I jo m'he estovat?
Et sents més còmoda acariciant que picant.
Vas amb els xinesos?
Anem amb el millor postor, com sempre.
Acaba de venir un agent de l'MI5 a casa.
M'ha demanat què feia a l'ambaixada.
Ho estic arriscant tot per tu. Fa anys que ho faig.
I no ets sincera amb mi.
I a sobre en Wallace té sospites.
- Entrega en Cole. - Per què?
Els xinesos són en un atzucac.
Han amenaçat.
Si no obtenen el que volen, les hauran de complir,
i, creu-me, no volem que això passi.
Què saps d'una organització que anomenen els Clark?
És un conglomerat criminal.
Van començar aquí i es van expandir.
Aspiren a la legitimitat.
Tenen les butxaques plenes i maten com un càrtel mexicà.
Són una colla cruel.
Mai hi he tingut tractes.
Van matar en Jason,
la Maggie, en Phillip, el comissari Yarrick
i diria que l'ambaixador xinès.
Quina setmaneta.
Són ells qui busquen la càmera.
Creiem que hi surt qui va matar l'ambaixador.
Saps on és?
Si ho sabés, voldries que te la donés.
És clar, coi.
- I què faràs amb els Clark? - Unes trucades.
- Trucades? - Si comences a cooperar.
- No em serveix. - Ho haurà de fer.
Van matar en Jason.
Un va venir a casa i va amenaçar els meus fills.
- I el vas matar. - I mataré qui el va enviar.
¿Em pots parar atenció per un cop a la teva vida
i fer servir les orelles i el cervell?
No pots carregar-te una organització com aquesta.
Carrega't el Mossad, HSBC o McDonald's.
Els caps són intocables.
Vaig investigar en Jason.
I?
Tenia una vida avorrida i fàcil de rastrejar, com sospitava,
fins que va acabar implicat en la mort d'un diplomàtic.
Què insinues?
Que dubto que l'MI5 vagi a casa
de tots els que eren avui a l'ambaixada.
Potser no val la pena venjar en Jason Davies,
i encara menys, morir per ell.
Què sabia en Jason de tu, Helen?
Ja t'ho he dit: res.
Els Coloms Negres tenim moltes normes,
però sobretot n'hi ha una que no es pot infringir.
La norma de mantenir la inviolabilitat i el secret de l'organització.
Infringir-la no es castiga amb l'expulsió o el desterrament.
Es castiga amb la mort.
Així que demà m'entregaràs en Cole Atwood
a les 6:30 del matí a l'Albert Embankment.
I seguiràs fent el que millor fas:
de Helen Webb, esposa i mare.
I si no n'ets capaç,
i començo a dubtar-ne,
el nostre tracte queda anul·lat i sense efecte.
Recordes la nostra primera conversa?
Encara sé per on escapar.
Encara ideo plans.
I tinc el puny a la butxaca, preparat per pegar.
No sempre es pot escapar, Helen.
Sí, ja ho he provat.
Però gràcies.
- No l'han vist. - Truca algú altre.
- Això intento. - Ui, sí, ja ho veig.
És un analgèsic. Està caducat, però millor això que res.
No, si va perfecte.
- Ai, merda. - Què?
Són acusacions greus?
Sí, molt greus.
El govern xinès acusa els estatunidencs
d'una operació secreta contra ells.
Això vol dir que la Xina creu
que un agent estatunidenc ha intervingut
en l'assassinat del seu ambaixador.
No se sap què implica això en termes de llei internacional,
però sí que sabem
que tothom estarà pendent de Washington i de Downing Street
per les reaccions…
Sí, soc jo.
Genial. Surto a la tele.
Saps què vol dir?
Que soc la puta cirereta del pastís de merda
d'aquest refotut desastre.
- Truca en Trent. - Ho intento. M'ha bloquejat.
I què farem? No tenim res.
¿Què fa la Sra. Espia a casa mentre es declara la tercera Guerra Mundial
i la Kai-Ming i l'Eleanor esperen que les pelin?
Què farà quan les torturin? Decorar l'arbre?
Baixa la veu! La meva filla dorm.
Que la bombin!
S'ha acabat.
L'ha de veure un metge. Tot i que m'és igual que moris.
- Collons! - Estic bé.
No, no esteu bé. Cap ni un. Fora d'aquí.
Meravellós. Moltes gràcies.
- Sam, em moro de dolor. - Vaig a parlar amb ell.
I tu canvia-li la bena.
Què? Des de quan em toca a mi?
Estàs bé?
Només serà una nit. Marxarem abans que la Ruby es desperti.
Quan creus que es desperten els nens?
No en tinc ni idea.
Ai, he trobat
una cosa.
Te les vas deixar al cotxe.
- De quan vam anar a la platja, no? - Sí.
Va ser un bon capde.
Sí.
Va ser l'últim que vaig dir a l'Eleanor.
Que la nostra relació només era per feina.
Només per feina.
Tinc un do per fotre la pota
l'últim cop que veig aquella persona.
Jo també em sento sola.
És la meva companya.
No pot ser només per feina.
No amb el preu que paguem.
L'home que creia que eres,
a qui estimava…
M'agradaria pensar que una part era real.
Que encara pots ser així,
si volguessis.
Però m'ho hauries de demostrar, de debò.
A veure, tu ho voldries?
Ho…
Merda!
Perdona'm un moment.
Sra. Reed?
Samuel, per a tots els implicats,
seria millor que oblidéssim el que ha passat aquesta nit.
Has de fer un últim encàrrec.
- Mata l'Alex Clark. - No puc.
Per això et vaig fer tornar, per posar-hi punt final.
Entenc que la Helen vulgui respostes, però s'està acostant a un tema massa gros.
L'hem de protegir. Hem de protegir els Coloms Negres.
Preocupa't només d'això.
T'enviaré una adreça i hi has d'anar sol per acabar això.
I per fi podrem tancar aquest tema.
Tracte fet?
Sam?
- Sí. - Perfecte. T'envio l'adreça.
Una última cosa.
He de convèncer la Xina i els EUA
de no prémer el botó vermell, i per això em cal l'Atwood.
És part del tracte.
No és negociable.
Envia'm l'adreça.
Williams.
On és en Cole? On ha anat?
No…
El necessito! És molt impor…
SRA. REED UBICACIÓ COMPARTIDA
Mecàgon l'ou.
He de marxar.
És l'últim cop.
Després, ho deixo.
Tornaré.
I llavors, parlarem. Estarem sols i tindrem temps.
Et demostraré qui soc. T'ho prometo.
I per contestar la teva pregunta,
sí.
Sí que ho vull.
Has vingut a matar-me?
Ets l'Alex Clark?
Sí.
Doncs sí, vinc a matar-te.
Aquí fem plans i a dalt, Déu se'n riu.
Vinga, Helen.
No vindran.
No ens en podem refiar.
No te'n pots refiar, d'ella.
Ja ho saps.
Entesos.
Què és?
Un detall per recordar-te que la veritat no m'espanta.
Hòstia.
En Phillip era periodista.
La Maggie era ajudant en una joieria.
- Bon dia. - Hola.
Busco un anell que s'assembli a aquest.
- Em permet? - Sí.
Ho sento.
OBERT
TANCAT
Vinga.
L'objecte que busquen és una càmera de vídeo diminuta i negra.
Crec que tinc un problema.
Potser no val la pena venjar en Jason Davies,
i encara menys, morir per ell.
He sortit a fer compres d'última hora.
Ja m'entens.
L'has trobat.
Que bé!
A veure, segurament és el millor, oi?
No volia haver de seguir marejant la perdiu.
Hagués estat un pal, oi?
Si t'hagués de criticar alguna cosa,
és que vas massa ràpid.
- De debò? - Sí.
Els missatges, venir a casa, era un pèl…
Què?
Desesperat, diria jo.
Desesperat?
La Reed t'ha donat el vistiplau, oi?
M'ha donat via lliure, de fet.
Ja no es refia de tu.
I no és l'única.
Se'm va escapar que tenies una aventura.
Pobret.
Necessitarà que algú el consoli.
És clar.
Ajuda'm. Hauria de saber alguna cosa d'ell?
Què li agrada i tal?
Vull oferir-li el millor quan sigui dins.
I als nens.
A veure, no és que m'encantin, però són part de la feina, oi?
A la Jacqueline li agraden els dinosaures, oi? O era a l'Oli?
En fi.
Ja ens espavilarem.
Sí que li agraden, sí.
I a l'Oli, les naus espacials.
Però no cal que t'ho aprenguis.
perquè et trencaré el coll, hòstia.
Abans de començar, sàpigues que t'admiro molt.
Mira, se m'ha posat la pell de gallina i tot.
- Em mataràs? - Parlaràs dels meus fills?
- No. - Sàvia decisió.
Saps que no et mataré,
perquè soc la Helen Webb.
I la Helen Webb no mata noies en joieries la vigília de Nadal.
És el regal que ens faig.
Quan vegis la Reed, li dius que, si em vol substituir,
que vingui a fer-ho cara a cara.
O potser vols repetir?
Hola. La Kai-Ming m'ha escrit i…
T'he escrit jo.
- Per què? - Creus que no sé què li dones?
És el que ella vol.
No sap què vol. És drogoaddicta!
Et conec.
Sé qui ets, Trent Clark.
Si et torno a veure,
et mataré!
Hòstia!
Merda. Hòstia puta.
Mama, sí, soc jo. Sí.
L'he cagat moltíssim.
Haurem de fer trucades i esborrar les gravacions.
Hòstia!
Que sembli una sobredosi.
He de trucar el primer ministre. Es posarà com una fúria.
Collons.
Soc la Helen. Deixa un missatge.
Helen, diria que tens la càmera.
Potser ara comences a reconèixer
la magnitud de la situació en què ens hem ficat.
Som en un precipici,
però hi ha temps per recular si fas el que toca.
Encara ets un Colom Negre.
I treballes per a mi.
No te n'oblidis.
Subtítols: Cristina Riera Carro