Är du Eleanor?
Hurså?
Jag heter Williams.
-Som i Kent och Williams. -Aha, just det.
Vad har du i ansiktet?
Kent.
Beklagar.
Hon sa att du hade bett om att få bli hennes partner.
Men hon hade redan dig.
Saken är den…
Jag jobbar helst i par.
Med nån som täcker en och kollar hörnen.
-Det är bara logiskt. -Ja.
Varför sökte du en partner?
Det blir ensamt.
Tänker du komma in, eller?
Visst.
-Kan du skynda dig? -En sekund!
-Eleanor! -Jag försöker hitta den.
-Du har gömt allt! -Jag vill ha ett prydligt hem.
"Prydligt." Du trycker ner allt i nån låda
och nu måste jag gräva bland din skit för att hitta min skit.
Här har vi henne.
Varför gjorde Reed så?
-Vad är planen? -Att skaka av oss dem och komma på en.
-Vad händer? -Vi blir snart angripna.
-Vad ska jag göra? -Lägg dig i badkaret.
-Ska jag tappa upp det? -Visst, med badskum och levande ljus.
Försök att inte bli skjuten.
-Skjuten? -Är du religiös?
Inte direkt.
Det kan vara läge att börja be.
-Vad tror du? -Att vi är körda. Du?
Att jag borde ha bett dig att dra när du knackade på.
Fan också.
-Ut ur bilen. -Lämna bilen?
Ut!
-Ska du verkligen lämna en så fin bil? -Ja.
-Skynda! -Helvete.
Ingen känner nån helt, Wallace.
Inte egentligen.
Jag borde inte ha sagt nåt. Förlåt.
-Jag vill inte att du ska bli sårad. -Det uppskattas.
Men mitt äktenskap är min ensak, så du behöver inte bry dig.
Men jag bryr mig…om dig.
Premiärministern. Vill du ta det?
Premiärministern.
Jag kommer.
Kinas nya ambassadör har kommit.
Ursäkta mig.
-Hur kommer vi åt Alex Clark? -Via Trent Clark.
Har ni Kai-Ming så kommer han. Han kallar in Alex.
Williams ringer.
Den patetiske jäveln är kär i henne.
-Det är Williams. -Nåt är på gång.
-Vad menar du? -Jag menar att vi nog är körda.
Lugnet före stormen. Barbarerna står vid porten.
Nån har sagt att vi har Kai-Ming.
Lenny…
Har de Kai-Ming så är det Clark-familjen. Då är de körda.
Williams, håll henne vid liv.
-Till varje pris! -Spring!
Vi kommer till er!
Vad sa de?
-De instämmer. Vi är körda. -Underbart.
Eleanor, vad som än händer är det nog bäst om det är var kvinna för sig själv.
Det är bara så det är.
Inget personligt.
-Håll känslorna utanför. -Ja.
Inget personligt.
-Nu kommer de! -Herrejävlar!
Hallå!
-Vart ska vi? -Vart du vill, men du får gå till fots.
Hallå.
Fan!
Helvete.
Vad fan händer här?
Jävlar!
-Jösses! -Herregud!
-Det är kanske för sent. -Vad fan gör du?
Snälla…
Stanna här.
-Jag hämtar dem. -Gud.
Helvete. Det är Clark-familjen.
-Har du en pistol? -Inte till dig.
Fan! Tiden är knapp.
-God kväll. -Hej, sir.
Ambassadör Hang, det här är Wallace Webb, försvarsminister,
Les Mullery, chef för underrättelsetjänsten,
Perryman, även han från MI5, och Mitch Porter som ni…
CIA:s stationschef. Jag vet.
För några timmar sen angreps USA:s ambassad.
En vakt skadades och en ur personalen försvann.
Den saknade är Cole Atwood.
Mannen som felaktigt anklagats för att ha mördat din föregångare.
Nån tog honom.
Vi vet att det var ni.
Slarvigt av dig att tappa bort en av dina spioner.
Atwood är ingen spion. Han är kontorsråtta, en rådgivare.
Han är CIA-agent.
Snart vet alla det.
Vi ska klargöra att vi betraktar USA:s och Englands agerande som krigshets.
Vi har erbjudit en lösning som inte skulle öka spänningarna.
Ert förslag om att vi ska tilldela er viktiga militära kontrakt
är helt uteslutet.
Vad får vi då för mordet på vår ambassadör?
En ursäkt?
Han mördades på er mark.
Utan gottgörelse har vi inget annat val än vedergällning.
Mina herrar.
Vi borde inte vara här. Absolut inte.
Förbereder inte CIA er på sånt här?
-Gud! -Herregud! Sam!
Vad är det med dig och fönster?
Hoppa in. Kör!
-Var är Kai-Ming? -De tog henne och Eleanor. Kör.
Kör!
Vi behöver kameran.
Fattar du?
Vi behöver den.
-Vad hände? -De stormade oss.
De kom in genom fönstren, via taket, genom dörrarna…
De kom överallt. Som på dina fester.
Är Kai-Ming död?
Hon var i badrummet och Eleanor skulle kolla till henne.
När jag hann kolla var båda två borta.
Stort hål i väggen, massor med blod. Jag vet inte.
Jag blev nog träffad.
-Jag släpper av dig vid sjukhuset. -Är du dum? Varför inte fängelset direkt?
Nånstans måste vi åka!
Sam?
-Vad? -Hem till Michael?
-Nej! Inte en chans! -Kom igen!
-Det är jag. -Hej.
Michael.
-Nej. Aldrig i livet. -Snälla.
-Vill du ta av dig skorna, tack? -Okej.
-Inga skor. -Okej.
Ta av skorna.
Jag ber så hemskt mycket om ursäkt.
Vilka är de?
Det är Cole.
Han är CIA-agent.
CIA-agent?
Fast kanske inte så länge till. Han kanske hoppar av.
-Den blonda tjejen är Williams. -Jobbar hon också för CIA?
Nej, hon…
Torped? Torpedinna?
Torped. Det är könsneutralt.
Jag menade inte att du kunde ta hit hela förbrytarregistret.
Jag vet, och jag är så ledsen. När du skrev blev jag…
Vad?
Glad.
Och jag…kom bara hit för att jag är desperat.
Vad romantiskt.
"Byggnad i London övertänd. Rapporter om skottlossning."
Ert verk?
Nej.
Min dotter sover i rummet intill.
Vad det här än gäller får ni inte ta med det hit.
Vi blev inte förföljda.
Jag såg dig i tidningen en gång och tänkte:
"Jag såg henne mörda nån på öppen gata. Vad hon har kommit upp sig."
Annars hade du varit död.
Jag lovar att ingen kommer hit. Din dotter är helt try…
Tänk efter noga innan du lovar nåt du inte kan hålla.
Jag lovar att hon är säker.
Är hon döende?
Lugn, jag mår toppen.
-Hon blev skjuten men hymlar om det. -Jag vill inte vara till besvär.
Okej.
Jag har sett på film att man kan sätta dambindor mot såret…
Min vän Faz sov över och lämnade några.
Bandage och varmt vatten duger fint
men jag säger till om jag blir sugen på att sy mig med en binda.
Okej.
VERKSTADEN
Det är Clark-familjen.
-Vi har era vänner. -Hallå!
De lever för tillfället men det kan förändras när som helst.
Vad vill ni ha?
Det vi velat ha hela tiden.
En kamera som togs från ambassadörens dotters lägenhet kvällen han dog.
-Jag sa ju att jag inte har den. -Vi vet tyvärr inte om vi kan lita på dig.
För att ta reda på det,
om du inte ger oss den före kl. 12.00 imorgon
kommer vi att döda era vänner på så oerhört grymma sätt
att det kommer att hemsöka dig livet ut.
-Vi har inte er jävla kamera. -Det får vi se imorgon.
Ta med den till 177 Park Walk, Borough Market.
Ge den till en av mina kompanjoner så släpper vi era vänner oskadda.
Vi ser fram emot att få det här överstökat,
oavsett hur det slutar, Helen Webb.
Har du nån aning om var kameran är?
Den var inte hemma hos Jason.
Sannolikt inte hos Maggie eller Phillip heller.
De har gömt den nånstans.
Vi får följa deras rörelser men var börjar vi ens?
Vi kommer inte att hitta den i tid.
Får jag inte tag på Alex Clark dödar de Kai-Ming och Eleanor
och jag får aldrig veta sanningen.
Vi måste få dit henne.
Cole, kan du få tag i Trent?
Inte för att vara egoistisk, men… vad vinner jag på det?
Okej…
Jag ska försöka förhindra att mina uppdragsgivare skadar din familj.
Men en sak bör du hålla i åtanke:
Om du inte kan få tag på Trent så behöver vi inte dig.
Behöver vi inte dig
ber jag Sam ta dig till Hampstead Heath och skjuta dig i nacken.
Stämmer det?
Det hade nog blivit Richmond Park, men bara hitta honom, okej?
Vem är det?
Allt väl?
Han lär aldrig prata med mig igen.
-Berättade du vad du jobbar med? -Ja.
Jag berättade för Jason.
-Helen! -Jag vet.
-Vad berättade du? -Jag höll det vagt.
-Vagt? -Luddigt. Jag…
Jag berättade att jag inte var den han trodde
och att Helen Webb inte existerade.
Det låter inte särskilt luddigt.
Jag…
Jag berättade vad jag behövde berätta.
Att du jobbar för en organisation
som stjäl hemligheter från regeringen han jobbar för?
Ja.
Och hur reagerade han?
Han sa att…han älskade mig
och att inget jag sa kunde ändra på det.
Han tog det bra.
Ja.
Men veckan efter var han död.
Jag måste ta reda på varför, och vem han var.
Skit, det är Marie, nannyn. Ett ögonblick.
Hej, Marie. Allt väl?
Sam, Wallace är inte hemma än. Barnen… Jag måste gå.
Gör vad du måste.
Du…
Hitta Trent.
-Han är vår enda väg till Alex Clark. -Okej.
Reed lär vara arg, så håll ett öga på Cole.
Ska bli.
-Hej då. -God jul, Marie.
God jul, Marie!
-Gud, förlåt mig. -Det är lugnt.
-Wallace skulle vara hemma för länge sen. -Det är lugnt.
Gud.
De sitter i köket. Barnen nämnde nåt om en plumpudding.
Helvete… Gud, det var idag.
-Du är en ängel. -Ingen orsak.
Han verkade lite distraherad. Jag hoppas att allt är okej.
Det är bara bra. Tack.
-Okej. -God jul.
-Hej då.
-Har vi lagt i apelsin? -Ja.
-Sultanrussin? -Ja.
-Vi har glömt citronen. -Hej!
-Hej, mamma! -Hej! Vad gör ni?
-Vi gör puddingen. -Wow.
-Du måste önska dig nåt. -Hinner jag?
-Du hinner precis. -Säg inte önskningen högt.
Just det, den måste hållas hemlig.
-Hej. -Hej. Var har du varit?
Jag julhandlade. Var var du?
Det hände en grej på USA:s ambassad, så…
Krama ur den.
Okej, det trumfar min ursäkt.
-Allt väl? Det låter allvarligt. -Vi fick hålla ett krismöte.
Jag trodde att du var hemma.
Önska dig nåt!
-Du måste röra om. -Okej.
-Och du måste blunda. -Jag blundar.
Visst ser det gott ut?
-Kan jag berätta en hemlighet? -Du kan berätta allt för mig.
Du kanske gillar mig mindre efteråt.
Har du hört talas om en svart duva?
Är du klar?
Det är jättesent. Dags att gå och lägga sig.
-Kan du… -Vad önskade du dig?
Det är ju hemligt.
Gör er redo för läggdags så kommer jag strax.
-Sådär. -Sluta!
Så vad hände på ambassaden?
Vad köpte du?
Va?
-Julhandlingen. -Det var…
Det var till dig så jag kan inte berätta.
Vad är det?
Tänker du nånsin på kvällen vi träffades?
-Ibland. -Jag gör ofta det.
Jag spelar ofta upp kvällen i huvudet.
Jag tänker på hur du gick upp ur sängen, klädde på dig och gick till hissen.
Hur långt kom du?
-Spelar det nån roll? -Ja.
-Jag vill veta vad du tänkte. -Vad jag tänkte?
Antagligen: "Jag har inte pengar till en taxi och det är tre på morgonen."
-Jaså? -Ja.
Nej, jag…
Jag tänkte att jag inte ville gå. Jag ville stanna.
Är du lycklig?
Med mig? Med oss?
Ja, Wallace. Vad är det?
Jag vet att jag säkert gör dig besviken på många sätt.
-Inte alls. -Kom igen.
Du gör alltid det misstaget.
Du säger att inget är fel men ingen är felfri.
Ingen vet allt om nån annan.
Du beter dig som om allt vore perfekt, som om vi vore perfekta.
Men det är en lögn, eller hur? En omöjlig lögn.
Vem ljuger du för? Mig? Dig själv?
Det är bara så jag känner.
Nåt du vill berätta?
Som vad då?
Vad som helst?
Nej.
Du, jag tycker inte att du är perfekt.
Tro mig.
Och vi är inte perfekta.
Men…jag försöker vara stöttande.
Jag försöker göra allting trevligt…
Väntar du besök?
Nej.
-Perryman. -Försvarsministern.
Ursäkta, får jag komma in?
-Stig på. -Tack.
-Allt väl? -Ja. Här inne?
Ja.
-God kväll. -Hej.
Min fru Helen. Det här är Perryman från MI5.
-Ursäkta att jag tränger mig på. -Ingen fara.
-Hur kan jag stå till tjänst? -Det är mrs Webb vi vill prata med.
Det är inget allvarligt, inte alls.
Jag vet inte om du har pratat med henne om…
-Jag har berättat lite om ambassaden. -Okej.
Då kan ni nog gissa varför jag är här.
-Gud, jag var där. -Var du?
Förlåt, jag glömde det efter allt med plumpuddingen och nannyn.
-Jag var där i eftermiddags. -Idag?
Jag hälsade på Vanessa. Hon…
Hon sa att hon släppte in dig kl. 16:43. Besöksloggen bekräftar det.
Ni tog en kaffe men blev avbrutna av ett telefonsamtal.
Numret går inte att spåra
men samtalet ska ha gällt personskydd för henne.
Hon sa inte vad det gällde.
-Sen gick larmet och du gick därifrån? -Ja.
Varför besökte du ms Robinson?
Vi skulle bara…
-Är jag misstä… -Gud, nej. Förlåt.
Men ditt namn stack ut så jag tänkte att jag tar och hälsar på.
Lugnt och ledigt, ingen stress, nån bekant.
-Vi vill vara noggranna. -Visst.
Jag tror tyvärr inte att jag såg nåt som kan vara till hjälp.
-Inga problem. -Mamma!
-Jag måste… Är det okej? -Självklart.
-Ursäkta att jag störde. -Mamma!
-God jul. -Detsamma.
-Jag följer dig ut. Tack för att du kom. -Förlåt.
-Det är ditt jobb. -Nu är det överstökat.
Vi ska nog reda ut det.
Vi ses.
"Herr Pinneman är ensam. Herr Pinneman är vilse.
Herr Pinneman är frusen och täckt av frost.
Herr Pinneman är trött. Hans ögonlock känns tunga.
Han sträcker på sig och gäspar och tar sig en blund."
Wallace…
Jag måste ut en sväng. Förlåt.
-Jag måste hämta en julklapp. -Det är okej.
Barnen sover.
Jag älskar dig.
Det har jag alltid gjort. Hopplöst.
Sen kvällen du kom tillbaka till hotellet.
Jag blev så glad att du gjorde det.
Jag vet att jag är en simpel man och att du inte finner det attraktivt.
Men jag älskar dig.
Jag älskar vårt hem, våra barn och vårt liv.
Jag älskar det.
Och man kämpar för det man älskar.
Jag kommer snart.
Jag har försökt förstå varför du gjorde som du gjorde ikväll.
Om du ville hota Cole Atwood, varför sa du inte bara det?
Vissa hårdnar med åldern, andra blir blödiga.
Är jag blödig?
Jag tror att du föredrar att använda moroten över piskan.
Så du jobbar för Kina?
Vi jobbar för högstbjudande, som alltid.
En MI5-agent var nyss hemma hos mig. Han undrade vad jag gjorde på ambassaden.
Jag riskerar allt för dig. Det har jag gjort i åratal.
Ändå ljuger du för mig.
Och nu misstänker Wallace nåt.
-Ge oss Cole. -Varför skulle jag det?
Kina har målat in sig i ett hörn.
Får de inte som de vill kan de tvingas fullfölja sina hot.
Tro mig, det vill vi inte.
Vad vet du om Clark-familjen?
Ett kriminellt konglomerat.
De började här men har expanderat utomlands.
De vill bli legitima.
Rika som börshajar, mordiska som en mexikansk kartell.
Ingen trevlig skara.
Vi har aldrig haft samröre.
De mördade Jason.
Och Maggie, Phillip, Yarrick, och mycket möjligt Kinas ambassadör.
De har legat i.
Det vill få tag på kameran.
Vi tror att den visar vem som mördade ambassadören.
Vet du var den är?
Då hade du väl bett mig att ge dig den.
Klart som fan.
-Vad gör du åt Clark-familjen? -Jag ringer några samtal.
-Några samtal? -Om du börjar samarbeta.
-Det duger inte. -Det får det göra.
De mördade Jason.
-De skickade en torped hem till mig. -Som du dödade.
Och jag ska döda beställarna.
Kan du lyssna på mig? Använd öronen och hjärnan och lyssna.
Du kan inte störta en organisation som deras.
Lika stor chans att störta Mossad eller McDonalds.
Ledarna kan inte knytas till brotten.
Jag kollade faktiskt upp Jason.
Och?
Han hade ett tråkigt, lättspårat liv utan varningsflaggor.
Tills han blev inblandad i mordet på en kinesisk diplomat.
Vad insinuerar du?
Jag tror inte att MI5 gör hembesök hos alla som var på ambassaden idag.
Jason var kanske inte nån värd att hämnas, och absolut inte värd att dö för.
Vad visste Jason om dig?
Det har jag redan sagt. Inget.
Svarta duvorna har många regler
men en står över alla andra och får absolut inte brytas.
Regeln om att vi ska helga och hålla organisationen hemlig.
Brott mot den regeln straffas inte med bannlysning eller uteslutning.
Straffet är döden.
Ge mig Cole Atwood kl. 06.30 imorgon vid Albert Embankment.
Sen ska du fortsätta med det du gör bäst, att vara en hustru och mor.
Klarar du inte det, och det börjar jag bli orolig för,
så hävs vår överenskommelse.
Minns du vårt första samtal?
Än vet jag var alla utgångar är.
Än har jag en plan.
Och än är näven knuten i fickan, redo att slå.
Ibland finns det inga utgångar.
Ja, jag har försökt. Tack ändå.
-Ingen har sett honom. -Ring nån annan.
-Jag försöker. -Att gå mig på nerverna.
Smärtstillande. Utgången men bättre än inget.
Det blir jättebra.
-Fan. -Vad?
-Hur allvarliga är anklagelserna? -Otroligt allvarliga.
Kina anklagar USA för att ha utfört en hemlig operation mot dem.
Kontentan är att Kina tror att en amerikansk agent var inblandad
i mordet på deras ambassadör.
Vad detta innebär rent rättsligt är ännu oklart
men vi vet att blickar kommer att riktas mot Washington och Downing Street
och deras svar på anklagelserna.
Det är mig de pratar om. Toppen, jag är på tv.
Vet du vad det är? Det är skitgrädden på en stor portion bajsmos.
-Ignorera det. Ring Trent igen. -Jag försöker! Han har blockat mig.
Så vad gör vi? Vi har inget att gå på.
Varför nattar superspionen barnen medan ett världskrig bryter ut
och Kai-Ming och Eleanor blir flådda levande?
Ska hon pynta granen när de blir ihjältorterade?
Kan du vara tyst? Min dotter sover.
Jag skiter i henne!
Nu räcker det!
Hon behöver läkarvård. Inte för att jag blir ledsen om du dör.
-Jag är okej. -Inget av det här är okej. Ni måste gå.
Lysande. Tack så mycket.
-Det är smärtan. -Jag ska prata med honom.
Lägg om hennes förband.
Va? Hur blev det mitt ansvar?
Är du okej?
Vi är borta imorgon innan Ruby vaknar.
När tror du att fyraåringar vaknar?
Jag har ingen aning.
Just det, jag hittade…en sak.
Du glömde dem i min bil.
-Måste ha varit när vi körde till havet. -Ja.
Det var en fin helg.
Det var det.
Det var det sista jag sa till Eleanor.
Att vår relation var en ren affärsöverenskommelse.
Inget personligt.
Jag är bra på att säga fel saker när jag ser folk för sista gången.
Jag känner mig också ensam ibland.
Och hon är min partner.
Så får det inte vara.
Inte till priset vi betalar.
Mannen jag trodde att du var, mannen jag älskade…
Jag önskar att nåt av det var äkta.
Att du fortfarande kan vara honom, om du ville.
Men du hade behövt bevisa det.
Vill du verkligen det här?
Förlåt.
Fan!
Ursäkta mig ett ögonblick.
Mrs Reed?
Samuel, det är nog bäst för alla inblandade
om vi hoppar över kvällens beklagliga händelser.
Jag har ett sista jobb åt dig.
-Döda Alex Clark. -Jag kan inte.
Jag tog hit dig för att sätta punkt för det här en gång för alla.
Jag förstår att Helen vill ha svar men det här är för stort för henne.
Hon måste skyddas. Svarta duvorna måste skyddas.
Det bör vara din enda prioritet.
Jag ger dig en adress där du ska avsluta det här.
Sen kan vi lägga det här bakom oss.
Är vi överens?
Sam?
-Ja. -Utmärkt. Jag skickar adressen.
En sak till:
Ska jag kunna övertyga Kina och USA att låta bli sina röda knappar
behöver jag Cole Atwood.
Han ingår i avtalet. Det är inte förhandlingsbart.
Skicka adressen.
Williams.
Var är Cole?
-Jag vet inte. -Jag behöver honom! Det är vikt…
MRS REED DELADE EN PLATS
Jävlar.
Jag måste dra.
Det är sista gången.
Sen är det över.
Jag kommer tillbaka. Vi kan prata i enrum. Det hinner vi.
Jag ska visa vem jag är. Jag lovar.
Och för att svara på din fråga: Ja.
Jag vill det här.
Kom du för att döda mig?
Är du Alex Clark?
Ja.
Då är svaret ja.
Vi planerar och Gud skrattar.
Kom igen, Helen.
De kommer inte.
De går inte att lita på längre.
Hon är opålitlig.
Det vet du.
Okej.
Vad är det?
Det ska påminna dig om att sanningen inte skrämmer mig.
Det var som fan.
Phillip var tabloidreporter.
Maggie var biträde i en smyckesbutik.
-God morgon. -Hej.
Jag letar efter en ring som liknar min.
-Får jag titta? -Ja.
Förlåt.
ÖPPET
STÄNGT
Kom igen…
Saken de letar efter är en liten, svart videokamera.
Jag tror att jag är…i knipa.
Jason var kanske inte nån värd att hämnas, och absolut inte värd att dö för.
Jag bara julhandlar i sista minuten. Du vet hur det är.
Du hittade den.
Vad bra.
Det är lika bra att vi får det överstökat.
Jag var rädd att vi skulle behöva fortsätta låtsas.
Vad tröttsamt det hade varit.
Den enda kritiken jag har är att jag tycker att du går för fort fram.
-Tycker du? -Ja.
Sms:en, hembesöket… Det verkade lite…
Vad?
Desperat, antar jag.
Desperat?
Har Reed gett dig grönt ljus?
Hon gav mig fria tyglar, så att säga.
Hon litar inte på dig.
Det är det fler som inte gör.
Jag avslöjade din affär för Wallace.
Stackarn.
Han lär behöva nån som tröstar honom.
Okej.
Är det nåt jag bör veta om honom? Saker han gillar och så?
Jag vill bli en så bra ersättare som möjligt.
Och barnen…
Så förtjust är jag inte i dem men det ingår ju i arbetsbeskrivningen.
Jacqueline gillar dinosaurier, eller var det Oli?
Nåväl.
Vi får hanka oss fram.
Jacqueline gillar dinosaurier.
Oli gillar rymdskepp.
Men det behöver du aldrig veta.
För jag ska bryta nacken på dig.
Innan vi börjar vill jag säga att jag är ett stort fan.
Titta. Jag har till och med gåshud.
-Tänker du döda mig? -Tänker du nämna mina barn igen?
-Nej. -Väldigt klokt av dig.
Jag tänker inte döda dig, för jag är fortfarande Helen Webb.
Och hon hugger inte ihjäl folk i smyckesbutiker på julafton.
Det är min julklapp till oss båda.
Säg åt Reed att om hon vill ersätta mig så får hon komma och göra det själv.
Såvida du inte vill prova igen.
-Hej, Kai-Ming skrev och sa… -Det var jag som skrev.
-Varför? -Jag vet vad du ger min dotter.
-Jag ger henne det hon vill ha. -Knarkare vet inte vad de vill!
Jag vet vem du är, Trent Clark.
Om jag nånsin ser dig igen så dödar jag dig!
Helvete.
Fan. Skit.
Mamma, det är jag.
Jag har klantat mig, rejält.
Vi får ringa några samtal. Radera övervakningsbilderna.
För helvete.
Det ska se ut som en överdos.
Jag måste ringa premiärministern. Han lär bli rasande.
Jävlar.
Helen här. Lämna ett meddelande.
Helen, jag förstår att du har kameran.
Nu kanske du börjar förstå vikten av situationen vi befinner oss i.
Vi står vid avgrundens rand.
Men än kan den undvikas om du väljer rätt.
Än är du en svart duva.
Du jobbar för mig.
Glöm inte det.
Undertexter: Rasmus Edlund