V minulých dílech...
Více než sto let jsem žil v utajení. Až do teď.
Znám riziko, ale musím ji poznat.
Elena je Katherine tak podobná.
-Kde je? -Dostali ho. A já nemůžu dovnitř.
Pearl tvrdí, že jsme sem nepřišli pro pomstu.
Přesně kvůli tomu jsme tady!
Zvládneš to?
Vezmi ode mě. Potřebuješ víc krve.
Stefane, je mrtvý.
-Jako bys to nebyl ty. -Všechno bude dobré.
Našli Vicki Donovanovou. Bouřka odkryla hrob u lesní cesty.
-Ona je mrtvá? -Matte.
Nechceš to trochu zesílit? Ještě to není dost otravný.
Promiň.
Kdy se vrátíš do školy?
-Brzo. -Ale no tak. Prostě už se napij.
No tak.
-Nutit se k odvykačce není přirozené. -Dal bys to pryč, prosím?
Jak dlouho ti zabralo vzpamatovat se po tvým posledním úletu?
-To není dobrý. -Jen to chce trochu času.
Nemusíš zabíjet, abys přežil.
-Kvůli tomu jsou tady krevní banky. -Nelovil jsem člověka už...
-Bože, příliš dlouho. -Jsem ohromený.
Dělám to jen z vypočítavosti.
Snažím se zbavit město upíří stopy, což není zrovna jednoduché,
když uvážíš, že jich je plná hrobka.
A co se s tím chystáme udělat?
Moc toho nenaděláme, dokud nenabereš sílu.
Není nic špatného na tom, dát se na dietu
z lidské krve z krevní banky.
-Nikoho tím nezabíjíš. -Mám svoje důvody.
A jaké?
Vlastně jsme to nikdy neprobírali.
-Moc rád bych si ten příběh poslechl. -Vážně si to užíváš, co?
Sledovat mě, jak s tím zápasím.
-Zhruba tak. -Nerad ti to kazím zábavu, Damone,
ale ve skutečnosti to mám úplně pod kontrolou.
Jo?
Tak to bys měl pokračovat
a dál nás, ostatní upíry, stavět do špatného světla.
Přeju hezký den, Stefane.
Málem jsem to tady zapomněl.
UPÍŘÍ DENÍKY 18. díl: Samá překvapení
Pohyb, Jeremy. Jde se do školy.
-Odcházíme hned teď. -Tohle sis zapomněla.
Díky.
-Eleno. -Strejdo Johne. Ahoj.
-Jenno. -Johne. Zvládl jsi to.
Říkal jsem v poledne.
Co říkáš a co uděláš, jsou obvykle dvě rozdílné věci.
-Strejdo Johne. Jak je? -Ahoj.
Mám ve městě nějaké povinnosti. Přišlo mi nutné se zastavit.
-Jak dlouho se zdržíš? -Ještě nevím.
Dobře. Tak já běžím do školy. Uvidíme se později.
Co je to s Jeremym?
Právě přišel o kamarádku, pokus se být citlivý.
-Vždycky jsem citlivý. -Jasně.
Teď vážně, jak dlouho tu zůstaneš?
Nemůžeš aspoň předstírat, že jsi ráda, že mě vidíš?
Panebože, Johne, tak ráda tě zase vidím.
Jak ses měl? Ne, to nepůjde.
Vážně sis myslela, že tu kupní smlouvu podepíšu
a pošlu ji zpátky?
-Stalo se. -Nesmíš ji prodat.
Nezáleží to na tobě, ani na mně. Ten dům patří Jeremymu a Eleně.
Jsou nezletilí, konečné slovo mám já, jsem správce jejich majetku.
-Řekl, že je tady na neurčito. -Strejda John. Neměl jsem ho rád.
A kdo jo?
Jsem tady jako morální opora, kdyby bylo třeba.
Díky. Ale myslím, že si to protrpím sama.
Už sis toho prožil dost.
Díky, za všechno, co jsi udělala
na Vickiině pohřbu a její zádušní mši.
-Bez tebe bych to nezvládl. -To je samozřejmé, Matte.
Ještě pořád pro vás Caroline vyvařuje?
Konečně odjela za svým tátou, což je jenom dobře,
protože máma by ji zaškrtila, kdyby donesla ještě jedny lasagne.
Ne.
-Co máš za problém? -Prostě to nechci.
Dobře.
Říkali, že se předávkovala.
A to mi nejde do hlavy. Vedla si dobře.
Očividně ne.
Ale jak skončila pohřbená v lese? To nechápu.
Zřejmě ten, s kým byla při předávkování.
Ten by se ale s pohřbíváním neobtěžoval.
Možná něco viděla a...
Já fakt nevím.
Tudy.
Kancelář koronera oficiálně prohlásila
smrt Vicki Donovanové za předávkování drogami.
Její rodina s tím byla obeznámena.
Pravda zůstane v této místnosti, a my na ni pak můžeme zapomenout.
Děkuji, šerife.
A teď k naléhavějším záležitostem. John Gilbert by rád pronesl pár slov.
-Vítej zpátky, Johne. Rád tě vidím. -Děkuji, starosto.
Zdravím. Je skvělé se s vámi zase setkat.
Přál bych si, aby to bylo za lepších okolností.
Musím vám sdělit pár znepokojivých zpráv.
-On je Gilbert? -Elenin strýc. John.
Ale já mu říkám Idiote.
Nemocniční krevní banka v sousedním Amherstu
ohlásila za poslední 2 týdny několik vloupáni.
7 lovců, 4 táborníci a 2 státní zaměstnanci
byli nahlášeni jako pohřešovaní
a všechno se přihodilo v okruhu 120 km od Mystic Falls.
Dobře. Nemusíme kvůli tomu hned vyvádět.
Což znamená, že nechce zrušit večírek ke Dni zakladatelů.
Domnívali jste se, že jste vaše problémy zažehnali,
ale já jsem tady, abych vám oznámil, že se nevyřešilo nic.
Okopíroval jsem si slohovku, kterou pro mě vypracoval Jeremy.
Myslím, že by ses na to měla podívat.
PRAVDA O UPÍRECH V MYSTIC FALLS
To psal Jeremy?
Dává jasně najevo, že si nemyslí, že je to skutečné.
Vážně doufám, že máš pravdu, protože jsem toho udělala dost,
abych ho před tím vším ochránila.
Jak se s tím vyrovnáváš?
Co máš na mysli?
Všechny ty lži a tajnosti.
Musíš lhát každému, na kom ti záleží.
Není pro ně bezpečné, aby znali pravdu.
Takže ano, tajím jim to, ale jenom proto, že je mám ráda.
Myslím, že Stefan je dobrý kluk.
Ale nakonec je to pořád upír.
Vím, že není snadné to pochopit, ale Stefan je jiný.
Nikdy by mi neublížil.
Nemám zájem zúčastnit se večírku ke Dni zakladatelů.
-Samozřejmě že máš. Je to tradice. -Přece bychom je nechtěli porušovat.
Gilbertovi jsou součástí tohoto města už 150 let.
Byli jednou ze zakládajících rodin.
A s touhle odlišností přichází i určité povinnosti,
jako například jít na ten večírek.
Jednoho dne, až budeš schopný ocenit jeho důležitost,
ti o tvém dědictví všechno prozradím.
Dědictví rodiny Gilbertových. Zapomněla jsem, jak posvátné to je.
Nejsem Gilbertová, takže jsem nebyla dost dobrá, abych to mohla slyšet.
-Proč tě tak nenávidí? -Spávali jsme spolu.
Jsem přímo tady.
Proč by psal referát o upírech?
Myslíš, že si začíná vzpomínat?
Damon ho těch vzpomínek zbavil nadobro.
Nemusíš si kvůli tomu dělat starosti.
Něco ti řeknu. Proč se ho prostě nezeptáš?
-To nemůžu. -Proč ne?
Jestli nic neví, tak to pro něj bude
jenom nevinná otázka.
Už ani nevím, jak s ním mám mluvit.
Bývali jsme k sobě mnohem otevřenější,
ale teď, se všemi těmi hromadícími se tajemstvími...
Ještě jsem mu ani neřekla, že jsem adoptovaná.
Možná je načase se mu znovu otevřít.
Netvrdím, že bys mu měla říct všechno,
ale aspoň se pokus zjistit, co ví,
a buď na to připravená.
-A co ty? Jak se ti daří? -Mnohem, mnohem lépe.
Jo. Pořád jsem, však víš, trochu...
Trochu neklidný, trochu na hraně,
ale budu v pořádku.
Vážně jsem si o tebe dělala starost. A stýskalo se mi.
Jenom jsem se chvíli potřeboval držet v ústraní,
aby se tělo přizpůsobilo.
Bylo to jenom pár dnů.
Připadalo mi to jako věčnost.
Taky se mi stýskalo.
Stefane, co se děje?
Stefane.
-Super, jsi tady. -Ty požádáš, já přijdu. Prosté.
Ne, Eleno, nepůjdu s tebou do tvé ložnice.
-Přesně, jak si pamatuju. -Přestaň blbnout.
Věděla jsi, že to tvůj strýček táhne s Radou zakladatelů?
-Cože? -Jo.
Skvělé. Přidáme to na seznam, proč se všechno rozpadá.
-Co se tam stalo? -Nic.
Podívej, Damone. Mám strach o Stefana.
Tvrdí, že je všechno v pořádku, ale bojuje s tím.
-Jak dlouho potrvá, než se srovná? -Pár dní, plus minus.
-Už to je pár dní. -Tak teda plus. Já nevím.
Proč to tak hrotíš?
Není sám sebou, Damone.
Možná se moc dlouho přetvařoval, že není, čím je.
Prosím, nenuť mě litovat, že jsem tě sem zavolala.
Tak to je, Eleno.
Stefan, kterého znáš, byl "správně se chovající" Stefan,
"ovládající se" Stefan,
"bojující proti jeho přirozenosti
v chorobné míře",
ale jestli si myslíš, že nemá i jinou stránku,
tak jsi nedávala pozor.
-On není ty, ani zdaleka ne. -Nechce být jako já.
Ale to neznamená, že někde hluboko uvnitř není.
-Ahoj. -Co je?
Neměl bys čas si promluvit?
-Jo, jasně. -Tady ne.
Pojď. Vypadneme z domu.
Nemůžu uvěřit, že ti máma s tátou nikdy neřekli,
že jsi adoptovaná.
Nakonec by to udělali.
Proč ses bála toho, co si o tom budu myslet?
Protože... Já nevím. Je to zvláštní.
Celý život si myslíš, že jsi s někým pokrevně příbuzný.
-Vadí ti, že nejsme? -Ne.
Jere, jsi můj bratr. Na ničem jiném nezáleží.
Pan Saltzman mi říkal, že si teď vedeš skvěle v dějepisu.
Jo, jo. Vážně mi pomohl.
Dal mi pár extra kreditů a tak.
Moc se mu líbila tvoje práce o upírech.
Prý jsem měl zajímavý úhel.
Co tě k tomu tématu přivedlo?
Ani nevím. Nuda. Nebo jsem možná jen další pošuk
v dlouhé řadě bláznů z Gilbertovic rodiny.
-Gilbertovi nejsou blázniví. -To se ti řekne, když k nim nepatříš.
MYSTIC FALLS SÍŇ ZAKLADATELŮ
150. VÝROČÍ DNE ZAKLADATELŮ
Bože. Neměl bych tady být.
Ale no tak. Nekaz zábavu. Je to večírek pro rodiny zakladatelů.
To jsme my. Bylo by nezdvořilé nezúčastnit se.
Líbil ses mi mnohem víc, když jsi všechny nenáviděl.
To dělám pořád. Jen zbožňuju, že oni zbožňují mě.
-Jak se cítíš? -Dobře. Jsem v pořádku.
Nemáš chuť? Naléhavou potřebu?
Pomáhá ta whiskey, kterou piješ celý den?
Jsme, kdo jsme, Stefane. Předstíráním to nezměníš.
Nic by tě neudělalo šťastnějším, než mě vidět, jak se tomu poddám.
Jak myslíš. Je to nevyhnutelné.
-Půjdu najít Elenu. -Neztrapni mě, mladíku.
Tady máte, slečno.
Jsem rád, že jste se dnes připojili.
-Je hezké, že se snažíte pomoct. -Město je jedna velká rodina.
A když ztratíme člena, musíme všichni spojit své síly.
-Matte. -Starosto.
Kelly.
Hádám, že mrtvé dítě zajišťuje speciální uvítání od starosty, co?
Bože, mami.
Potřebuju se napít.
Hej, koukni, co mám.
Tvůj táta tě zmlátí, jestli tě nachytá.
Ať to zkusí.
Fajn, kašlu na to.
-Ahoj. -Ahoj. Jak se máš?
Ty jsi opilý?
Dobře, vím, že je to trochu zvláštní, ale vážně mi to pomáhá.
Alkohol to celé usnadňuje.
Jo, jsi ten opilý kluk ze střední, který na večírek propašoval chlast.
-To rozhodně jsem. Jo. -Jak moc se mám bát?
Ne, nemusíš se bát. Jen, než zmizí ta chuť.
Poslouchej. Myslím, že bychom si to měli užít, dokud to trvá.
Zatancuješ si se mnou?
Nesnášíš tancování. Obvykle tě musím prosit.
Ne, musíš prosit moje střízlivé já. U mého opilého já to není potřeba.
-Rád tě zase vidím. -Vždyť tady ani nikdo netancuje.
Protože k tomu potřebují lepší hudbu.
Hned jsem zpátky.
Jo, to nebude fungovat.
Už jsem se toho kluka snažila uplatit 20 babkama a randem.
Hudbu prý může vybírat jen Carol Lockwoodová.
Byla bys překvapená, čeho Stefan dokáže dosáhnout,
když se vážně snaží.
Díky bohu.
Nepřesunul jsem se do alternativního vesmíru, kde je se Stefanem zábava?
Bude v pořádku?
-Jo. -Nakonec.
Ať už jedním způsobem, nebo druhým.
Učitel dějepisu na třech hodinách.
-Jak vypadám? -Úžasně.
-Hledal jsem tě. -Tady jsem.
-Už nějakou dobu jsem tě neviděla. -Jo, no...
Bylo to poslední dobou trochu bláznivé. Ale teď jsem tady.
-Dáš si něco k pití? -Jasně.
Dobře. Skvěle.
-Kdy se přihodilo tohle? -DJ změnil názor.
-Chceš tancovat? -Já nevím.
-Ano. Ano. -Matte. Matte.
Ale no tak.
Zbožňuju ženy v uniformách, ale tohle je něco.
Vypadáš úchvatně.
Děkuju, Damone. Na zdraví.
To jsem potřebovala slyšet.
Víš, zpočátku jsem o tobě měla pochybnosti,
ale jako všechny ostatní v Radě sis získal i mě.
Díky, Liz.
Je opravdu milé, jak vlídná ke mně Rada byla.
Můj život v Mystic Falls se mi líbí.
Začínám se znovu cítit jako doma.
Tak to se ti nebude zamlouvat, co ti musím říct.
Tvrzení Johnathana Gilberta jsou podložená.
Krevní banky, pohřešovaní lidé, všechno je to pravda.
-Zřejmě máme problém. -Promiňte, šerife.
Zajímalo by mě, jestli máte další informace o smrti Vicki Donovanové.
Předávkovala se, Jeremy.
Jo, ale její tělo bylo pohřbené. To musel někdo udělat.
Toho jsme si vědomi. Vyšetřování stále probíhá,
ale právě teď ti nemůžu říct nic dalšího.
Omlouvám se.
To je v pořádku.
Prosím, zatancuj si se svým upířím přítelem alkoholikem.
-Dávej bacha. -Omlouvám se. Jsem nemotorná.
-Tak to se kliď z parketu. -Promiňte?
-Takhle se s dámou nemluví. -To je putna.
Myslím, že byste se měl omluvit.
Omlouvám se.
Teď to řekni víc upřímně.
Vážně mě to moc mrzí.
-Stefane, to je v pořádku. -A teď zmiz.
Jsi v pohodě?
-Bourbon. -Díky.
Všiml sis, co provádí tvůj bratr?
Ne. Byl jsem příliš zaměstnaný tím tvým.
Jeremy se vyptává na smrt Vicki Donovanové.
Ví, že její smrt prohlásili za předávkování.
Vážně? "Ale, šerife, někdo ji pohřbil. Kdo to mohl udělat?"
Já vím. Byl jsem to já. Mohl bych ho ovládnout,
ale nosí železník.
-Ne. Nechci, abys to dělal. -Jestli se bude pořád vyptávat...
Damone, ne. Myslím to vážně. Už mu to znovu neudělám.
-Postarám se o to. -Fajn.
Ale neříkej, že jsem tě nevaroval.
Já to viděl.
Zůstane to jen mezi námi.
Kde jsou tady záchody?
-Tudy. Zavedu vás tam. -To je sodovka?
Vodka. Díky bohu.
-Damon, že? -John.
Na schůzce Rady jsme neměli šanci se seznámit, je mi potěšením.
-Užíváš si zahájení? -Jistě.
Zapomněl jsem, jak zábavné to může být.
Jo. Jo. Kdy jsi tady byl naposledy?
Není to tak dávno. Na pohřbu mého bratra.
-Jak dlouho jsi ve městě ty? -Ne moc dlouho.
Co si myslíš, Damone? Víš, že upíří hrozba je skutečná, že?
-Potenciální krvavá jatka. -Hned bych nepřeháněl, Johne.
Myslím si, že je to přesně jako v roce 1864.
Upíři vyvádí.
Hádám, že je budeme muset vystopovat,
zavřít do kostela a spálit na popel.
-Tak praví ten příběh, co? -Část příběhu, jo.
-Je toho víc? -Mnohem víc.
Vypadá to, že pod tím kostelem byla hrobka,
kde se ti upíři skrývali a čekali na někoho, kdo je přijde osvobodit.
Ale to už víš, mám pravdu?
Vždyť to ty jsi je vypustil.
A to mi říkáš proč?
Myslel jsem si, že úvod už máme za sebou.
Víš, že bych ti mohl rozervat hrdlo, aniž by si toho někdo všimnul?
-Jo. -Jasně. Dobře.
-Ale nejspíš v sobě máš železník... -Proč neochutnáš, abys to zjistil?
To mi za tu námahu nestojí.
Jere.
Slyšela jsem o tvém rozhovoru se šerifem Forbesovou.
Nikdo se nesnaží zjistit, co se jí stalo.
-Všichni věří, že se předávkovala. -Kancelář koronera to potvrdila.
-Ty tomu věříš? -A co se podle tebe stalo?
Myslím, že ji někdo zabil a pohřbil její tělo.
A neměli bychom to přestat řešit, protože je to jednodušší.
Jenom dělají, co umí.
Pravda je to jediné, co lidem pomáhá se pohnout dál.
Jere, nech to být, dobře? Ať se stalo cokoli, Vicki je pryč.
Ať se stalo cokoli?
Takže si nemyslíš, že se předávkovala.
Ano. Myslím.
Je něco, co mi tajíš?
-Proč uhýbáš pohledem? -Nic to neznamená.
Kdyby tady bylo ještě něco, řekla bys mi to, že jo?
Samozřejmě.
Bože. Nemůžu ani chodit.
-Já vím. Já taky ne. -Bože. Matt mě zabije.
Ani si toho nevšimne.
Myslím, že pro jednou se i trochu pobavil.
Vím, že bych se měla kvůli Vicki
chovat co nejlépe,
ale nechci na to myslet.
Nemůžu, protože když na to myslím...
Jo, choval jsem se jako kretén.
Byl jsem vážně hroznej.
A nesnesu, že už nic z toho nemůžu napravit.
Je to, jako kdybych si ani nezasloužil, aby mi chyběla.
Hezky se s tebou povídá.
Nemám nikoho, s kým si můžu takhle povídat.
Já taky ne.
Kdo by řekl, o kolik srandy jsem přišel?
Je to výjimečné, věř mi.
Je špatné, že se bavím?
Ne. Je to skvělé. Půjdeš se mnou?
-Díky, že jsi mě donutil jít. -Bez problému.
Vzduch. Potřebuju na vzduch. Půjdeš se mnou?
-Jasně. -Asi jsi neviděla moji mámu, co?
Ne. Už nějakou dobu ne.
Dobře.
Panebože.
-Co to sakra děláš? -Matte...
-Mami! -Chlape, uklidni se.
-Matte! -Ne!
Přestaňte!
Tylere! Přestaň, ubližuješ mu!
Pomozte mi.
Přestaň. Tylere!
Hej, přestaňte.
Co to, sakra, mělo znamenat?
Vstávej. Jsi v pořádku?
Co to bylo?
Postarám se o to.
To je v pořádku.
Jsi zraněný? Jdi se upravit.
To je v pořádku. Jdi se upravit. Děkuji za pomoc.
Všechno je v pořádku.
Všichni se vraťte na večírek. No tak. Dobře se bavte.
-Jsi v pořádku? -Kde je?
Já nevím. No tak, zvedni hlavu.
Chceš slyšet špatné zprávy, nebo opravdu špatné zprávy?
Vlastně nechci slyšet ani jedny, Damone.
Fajn, řeknu to jinak. Chceš slyšet,
jak se Rada znovu zaměřila na nahánění upírů,
nebo jak jsem zabil strýčka Johna Gilberta?
-Cože? -Mimochodem, skvělá párty, že?
Damone.
Je všechno v pořádku?
Ne.
Zničila jsem to. Vždycky to zničím. Co to se mnou je?
Co to děláš?
Omlouvám se.
Dobře. No...
To si ze mě děláš srandu.
Všem děkuji. Mockrát děkuji. Děkuji.
Všem děkuji, že jste dnes večer přišli.
Už za okamžik oficiálně začne odpočítávání
do nadcházejících oslav Dne zakladatelů.
A tento ročník bude výjimečný,
protože naše město slaví 150. narozeniny.
A rád bych přivítal zpátky ve městě jednoho z nejoblíbenějších synů.
Převezme tu čest a zazvoní na oficiální městský zvon.
Johne Gilberte, přišel bys prosím sem ke mně?
Celých 150 let společenství, prosperity a rodiny.
Staráme se o sebe, dohlížíme na druhé,
ochraňujeme se.
Je skvělé být zase doma.
-Podívej se na jeho pravou ruku. -Čí?
Oblíbeného syna města. Podívej se na jeho prsten.
-Vypadá jako ten můj. -Jo, a byla by to velká náhoda,
kdyby před 5 minutami nevstal z mrtvých.
-Kde jsi sakra sehnal ten prsten? -Od Isobel, mé ženy.
Která porodila Elenu
pod zdravotním dohledem doktora Graysona Gilberta,
Johnova bratra.
Myslíš si, že znal Isobel?
Myslím, že John zná hodně věcí.
-Opatruj se. -Dobrou noc.
Kdy jsi naposled byl...?
Za to se omlouvám. Ne, vážně, moc se omlouvám.
Tohle nechceš udělat.
Tohle mě taky mrzí.
Bože, umím se jen omlouvat. Co to má být?
Uhni mi z cesty, prosím.
Nemáš holku na vytahování?
Vím, jak to chodí.
Co jsi zač?
TĚLO ZBAVENÉ KRVE.
ZBAVIT JEREMYHO BOLESTI...
ŽE VICKI BYLA MONSTRUM?
Stefane?
Hej. Hej, jste v pořádku?
Co se stalo?
Moje ruka.
Ztratil jsem rovnováhu a spadnul.
Jsem nemotora.
-Pojďme. -Omlouvám se, tati.
Ani nevím, co se stalo.
Popíjel jsem a přestal se ovládat.
Nedokážu to vysvětlit.
Tohle bylo naposledy, co jsi ztrapnil naši rodinu.
-Co to děláš? Matte, ne. -Už to dál nezvládnu, mami.
Prostě odjeď. Zvládla jsi to už dřív. Víckrát, než dokážu spočítat.
Neopustím tě.
-Matty. -Mami!
Copak to nechápeš? Je mi líp bez tebe.
Ne.
Dnešní večer byl...
Bože, je mi to tak líto.
Vím, že jsem tě zklamala. A zklamala jsem Vicki.
Ale už to znovu neudělám.
Přísahám, že se dám dohromady.
Chci, abys odešla z domu
i z mého života. Do rána.
Někam se chystáš?
Nerad odcházím z večírku jako poslední.
Chystáš se mě znovu zabít? Nebo to udělá pan Saltzman?
-Dobře, očividně víte, kdo jsem. -To vím.
Saltzman, učitel dějepisu na střední, který skrývá tajemství.
Víš toho nějak moc na někoho, kdo zrovna přijel do města.
Víc, než si umíš představit, Damone.
Moje znalosti o tomhle městě jsou daleko obsáhlejší než to,
co víš ty, ty nebo Rada.
Takže jestli se chystáš udělat nějaký mazaný, bleskurychlý a smrtelný
pohyb "seberu-ti-prsten",
rada se dozví všechno, co vím já.
Včetně toho fascinujícího příběhu o původních bratrech Salvatorových
a jejich současném návratu do Mystic Falls.
Jak jsi přišel k tomu prstenu?
Zdědil jsem ho. Můj bratr Gray měl další.
Tenhle byl jeho. Nedal bych ten svůj Isobel,
kdybych věděl, že ho dá jinému chlapovi.
-Tys ji znal. -Kdo ji asi za tebou poslal,
když se chtěla stát upírem?
-To jsi byl ty? -Vinen.
Myslel sis, že to byl někdo jiný? Třeba Katherine Pierceová?
-Jak víš o Katherine? -Jak vím o čemkoli z toho?
-Co chceš? -Pořád tolik otázek.
Rád jsem tě poznal, Ricku. Tolik jsem toho o tobě slyšel.
Nejsem zrovna nadšená, že před sebou máme jeden měsíc
událostí ke Dni zakladatelů.
Povídej mi o tom.
-Jsi v pořádku? -V pohodě.
-Jsi si jistý? -Jsem v pohodě, Eleno.
-Bože. Vyděsil jsi mě. -Omlouvám se.
Omlouvám se, že jsem předtím utekl.
Co se stalo? Je všechno v pořádku?
Ne.
Mluv se mnou.
Stefane, řekni mi to.
Tak moc jsem se snažil to dneska večer vydržet.
A fungovalo to, fungovalo to, ale...
Ale potom se Mattova máma zranila a krvácela
a já měl její krev na rukou.
-Co se stalo potom? -Potom...
Ten chlápek na parkovišti, chtěl jsem se na něm nakrmit
a stálo mě to veškeré sebeovládání.
-Takže jsi to neudělal? -Ne, ale chtěl jsem.
Bože.
Eleno, já... Moje... Hučí mi v hlavě.
Mám pocit, jako by mi hořela kůže.
A mám takový hlad, jaký jsem ještě nikdy...
Za celý svůj život jsem se takhle necítil
a myslím jen na to, že jsem slíbil,
že ti už nic nebudu tajit.
-Teď ti to říkám. -To je v pořádku.
Potřebovala jsem, abys mi to řekl.
Ale nechci, abys mě takhle viděla.
Nechci, abys věděla, že tahle část mě existuje.
Stefane, ty se přes to dostaneš.
Já ti v tom pomůžu. Bude to v pořádku.
Ne, ne, ne.
Omlouvám se.
Nemůžu.
Bojím se, co bych ti mohl udělat.
Já ne.
Stefane. Stefane, já se nebojím.
Já ne, dobře?
Tolik tě miluju.
Já tebe taky.
Máme problém, Stefane.
A když říkám problém, myslím tím globální krizi.
Vypadá to, že strýček John má...
Nevypadáš moc dobře.
Tentokrát je to jiné, že? Ta potřeba je příliš silná.
Samozřejmě... Po všech těch letech.
Přeju dobrou noc, bratře.
UPÍŘÍ DENÍKY , bratře.