בפרקים הקודמים...
מעל מאה שנה חייתי בסוד. עד עכשיו.
אני יודע מה הסיכון, אבל אני חייב להכיר אותה.
אלנה. היא נראית בדיוק כמו קתרין.
איפה הוא? -הוא בידיהם. אני לא יכול להיכנס.
פרל אומרת שאנחנו לא מחפשים נקמה, נכון?
זה בדיוק מה שאנחנו מחפשים.
תחזיק מעמד עד המכונית?
קח את הזרוע שלי. אתה זקוק לדם.
סטפן. סטפן, הוא מת.
היית בן אדם שונה לגמרי. -הכול יהיה בסדר.
מצאו את ויקי דונובן. הסערה חשפה את הקבר ליד הכביש המחוזי.
היא מתה? -מאט.
אתה יכול להגביר קצת? זה לא מעצבן עדיין.
סליחה.
מתי תחזור לבית הספר?
בקרוב. -פשוט תשתה כבר וזהו.
בחייך.
הגמילה הזאת לא טבעית.
אתה מוכן להרחיק את זה ממני?
כמה זמן לקח לך להיגמל בפעם האחרונה שהתפנקת?
זה לא טוב. -אני אהיה בסדר. זה דורש קצת זמן.
אתה לא חייב להרוג כדי לשרוד. בשביל זה יש בנק דם.
לא צדתי בני אדם כבר...
אלוהים, יותר מדי זמן. -מרשים מאוד.
זה מסיבות אנוכיות לגמרי.
אני מנסה להרחיק את תושבי העיירה מהערפדים, וזה לא קל
בהתחשב בכך שכל הערפדים מהקבר יצאו לחופשי.
מה באמת נעשה בעניין?
לא נעשה הרבה כל עוד אתה חלש.
אין כל פסול בתזונה בריאה של דם אנושי שמגיע מבנק הדם.
אתה לא צריך להרוג בשביל זה. -יש לי סיבות משלי.
ומהן הסיבות הצדקניות האלה?
באמת לא דנו בהן אף פעם.
אני אשמח לשמוע. -אתה ממש נהנה מזה, נכון?
לראות שקשה לי.
מאוד. -אני מצטער לבשר לך, דיימון,
אבל אני לגמרי שולט במצב.
באמת?
טוב, אז תמשיך לגרום לשאר הערפדים להיראות רע.
שיהיה לך יום נהדר, סטף.
היי. כמעט שכחתי משהו.
אופס.
קדימה, ג'רמי, אני הולכת לבית הספר.
אני יוצאת מהדלת ברגע זה ממש. -שכחת את זה.
תודה.
אלנה. -דוד ג'ון. היי.
ג'נה. -ג'ון. הגעת.
אמרתי שאגיע עד הצוהריים.
בדרך כלל יש הבדל עצום בין מה שאתה אומר לבין מה שאתה עושה.
דוד ג'ון, מה קורה? -היי.
הגעתי העירה לרגל עסקים והחלטתי לבקר.
כמה זמן תהיה פה? -אני עדיין לא יודע.
טוב, אני הולכת לבית הספר. נתראה מאוחר יותר.
אז מה קורה עם ג'רמי?
חברה שלו מתה, תנסה לנהוג ברגישות.
אני תמיד רגיש. -ברור.
ברצינות, כמה זמן תהיה פה?
את לא יכולה לפחות להעמיד פנים שאת שמחה לראות אותי?
אלוהים, ג'ון, כמה טוב לראות אותך.
מה שלומך? לא, אני לא מסוגלת.
באמת חשבת שאחתום על המסמכים ואשלח אותם בחזרה?
האמת שכן. -לא ארשה לך למכור את המשרד של אחי.
זאת לא ההחלטה שלנו. הוא שייך לג'רמי ולאלנה.
אבל הם קטינים, ואני הממונה על הנכס, כך שאני קובע.
הוא אמר שיהיה כאן עד להודעה חדשה. -דוד ג'ון. אף פעם לא אהבתי אותו.
מישהו אוהב?
אני פה בשבילך לתמיכה נפשית. -תודה. נראה לי שאתמודד לבד.
עברת מספיק.
תודה, אגב, על...
על כל מה שעשית בלוויה של ויקי ובטקס האשכבה.
לא הייתי מסתדר בלעדייך. -ברור, מאט.
קרוליין עדיין אופה בלי הפסקה?
היא סוף סוף נסעה אל אבא שלה, וטוב שכך,
כי עוד לזניה אחת ואימא שלי הייתה חונקת אותה.
לא.
מה הבעיה שלך? -אני פשוט לא רוצה.
טוב.
אומרים שהיא מתה ממנת יתר.
זה מה שאני לא מבין. היא הייתה בסדר.
מתברר שלא.
מי קבר אותה ביער? זה מה שאני לא מבין.
מי שהיה איתה כשהיא מתה ממנת יתר.
כן, אבל הוא היה משאיר אותה שם, לא קובר אותה.
אולי היא ראתה משהו...
לעזאזל, בנאדם, אין לי מושג.
מכאן.
משרד חוקר מקרי המוות קבע שוויקי דונובן מתה ממנת יתר.
ההודעה נמסרה למשפחתה.
האמת לא תצא מהחדר הזה, ונוכל לשכוח מכל הסיפור.
תודה, שריף.
ונעבור לעניין דחוף יותר. ג'ון גילברט ביקש לומר כמה מילים.
ברוך שובך, ג'ון. טוב לראות אותך. -תודה, אדוני ראש העיר.
שלום לכולם. טוב לראות אתכם.
חבל שאנחנו לא מתראים בנסיבות משמחות יותר.
כבן לאחת ממשפחות המייסדים, מחובתי לבשר לכם בשורות מצערות.
הוא בן למשפחת גילברט?
הוא הדוד של אלנה. שמו ג'ון, אבל אני קוראת לו "מנוול".
מבנק הדם בבית החולים באמהרסט
דיווחו על מספר פריצות בשבועיים האחרונים.
בנוסף, שבעה ציידים, ארבעה מחנאים ושני עובדי מדינה
דווחו כנעדרים,
וכל זאת ברדיוס של כ-120 ק"מ ממיסטיק פולז.
טוב, אין צורך להיבהל כרגע.
הוא לא רוצה לבטל את מסיבת הפתיחה של יום המייסדים.
אתם חושבים שכל הבעיות שלכם נפתרו,
אבל אני כאן כדי לבשר לכם שאף אחת מהן לא נפתרה.
צילמתי חיבור שג'רמי כתב לי.
כדאי שתעיפי מבט.
ג'רמי כתב את זה?
הוא הבהיר לי שהוא לא מאמין בזה.
אני מקווה שאתה צודק, כי עשיתי מאמצים רבים
כדי להגן עליו מכל זה.
איך את מתמודדת עם הכול?
מה זאת אומרת?
עם כל השקרים והסודות.
את נאלצת לשקר לכל מי שחשוב לך.
מסוכן להם לדעת את האמת.
אז כן, אני מסתירה את זה מפניהם, אבל רק מפני שאני אוהבת אותם.
אני חושב שסטפן בחור טוב,
אבל בסופו של דבר, הוא עדיין ערפד.
אני יודעת שקשה להבין את זה, אבל סטפן שונה.
הוא בחיים לא יפגע בי.
המסיבה של יום המייסדים לא מעניינת אותי.
בטח שכן, זאת מסורת. -וחס וחלילה שנפר מסורת.
משפחת גילברט מתגוררת פה כבר 150 שנה.
היא אחת מהמשפחות המייסדות.
התואר הזה מגיע עם מחויבויות מסוימות,
ואחת מהן היא ללכת למסיבה.
יום אחד, כשתעריך את חשיבות העניין,
אספר לך על המורשת שלך.
המורשת של משפחת גילברט.
שכחתי כמה היא קדושה.
אני לא בת למשפחת גילברט, אז לא הייתי מספיק מגניבה כדי לשמוע עליה.
למה היא שונאת אותך? -שכבנו כמה פעמים.
אני עומדת ממש כאן.
למה לו לכתוב חיבור על ערפדים?
אתה חושב שהוא מתחיל להיזכר? -דיימון מחק את הזיכרונות האלה.
אין לך מה לדאוג.
אולי פשוט תשאלי אותו?
אני לא יכולה. -למה לא?
אם הוא לא יודע כלום, זאת תהיה סתם...
שאלה תמימה.
אני כבר לא יודעת איך לדבר איתו יותר.
פעם היינו מדברים בפתיחות,
אבל עכשיו הסודות רק נערמים.
אפילו לא סיפרתי לו עדיין שאני מאומצת.
אולי הגיע הזמן שתתחילי להיפתח בפניו.
אני לא אומר שאת צריכה לספר לו הכול, אבל תנסי לברר מה הוא יודע
ותהיי מוכנה לשמוע.
מה איתך? מה שלומך? -הרבה יותר טוב.
אני עדיין קצת לחוץ ועצבני,
אבל אני אהיה בסדר.
ממש דאגתי לך.
והתגעגעתי אליך.
הייתי צריך להנמיך פרופיל ולתת לגוף שלי להסתגל מחדש.
עברו רק כמה ימים.
זה היה כמו נצח.
גם אני התגעגעתי אלייך.
סטפן, מה קרה?
סטפן.
יופי, אתה כאן. -ביקשת שאבוא, אז באתי. אני קל להשגה.
לא, אלנה, לא אעלה איתך לחדר שלך.
בדיוק כמו שזכרתי. -די עם השטויות.
ידעת שדודך "מסתחבק" עם המועצה?
מה? -כן.
מושלם, פשוט נוסיף את זה לרשימת הדברים שקורסים.
מה קרה שם?
שום דבר.
תקשיב, דיימון, אני דואגת לסטפן.
הוא אומר שהכול בסדר, אבל די ברור שקשה לו.
כמה זמן יידרש לו לחזור לעצמו? -כמה ימים, פחות או יותר.
כבר עברו כמה ימים. -אז יותר. לא יודע.
מה הסיפור?
הוא אחר, דיימון.
אולי הבעיה היא שבמשך זמן רב מדי הוא לא היה אחר.
בבקשה אל תגרום לי להצטער על זה שפניתי אליך.
זה המצב, אלנה. -היי.
הסטפן שאת מכירה היה סטפן הטוב.
סטפן המאופק.
סטפן שנלחם בטבע שלו בהתמדה מעצבנת.
אם נראה לך שאין לו צד נוסף, כנראה...
לא הקדשת תשומת לב.
הוא לא כמוך, אפילו לא קרוב. -הוא לא רוצה להיות כמוני.
אבל זה לא אומר שעמוק בפנים הוא לא כמוני.
היי. -מה קורה?
יש לך זמן לדבר?
כן, בטח. -לא כאן.
בוא, נצא החוצה.
אני לא מאמין שההורים לא סיפרו לך שאת מאומצת.
אני בטוחה שהם היו מספרים לי בסופו של דבר.
למה חששת ממה שאחשוב?
כי... לא יודעת, זה מוזר.
אתה חי חיים שלמים במחשבה שיש לך קשר דם למישהו.
מפריע לך שאין? -לא.
ג'ר, אתה אחי. זה כל מה שחשוב.
מר זלצמן אמר לי שהולך לך טוב בהיסטוריה.
כן, הוא עזר לי מאוד.
הוא נתן לי לעשות עבודה לשיפור הציון.
הוא אהב את החיבור שלך על ערפדים.
הוא חשב שהבאתי נקודת מבט חכמה.
מה משך אותך בנושא הזה?
לא יודע. שעמום.
או שאולי אני פשוט מטורף כמו שורה ארוכה של בני גילברט.
בני גילברט לא מטורפים. -קל לך להגיד, את לא אחת מאיתנו.
אאוץ'.
אלוהים. אני לא צריך להיות פה.
אל תהיה משבית שמחות. זאת מסיבה של משפחות המייסדים.
כלומר, אנחנו. לא מנומס להבריז.
חיבבתי אותך יותר כששנאת את כולם.
אני עדיין שונא, אבל אני אוהב את זה שהם אוהבים אותי.
איך אתה מרגיש? -טוב. אני בסדר.
אתה לא מורעב? אין לך דחפים?
הוויסקי ששתית כל היום עוזר?
אנחנו מי שאנחנו, סטפן. העמדת פנים לא תשנה את זה.
שום דבר לא ישמח אותך יותר מאשר לראות אותי נכנע, נכון, דיימון?
נגיד. זה בלתי נמנע.
אני הולך לחפש את אלנה. -אל תעשה לי בושות, בחור צעיר.
בבקשה, גברתי.
אני כל כך שמח שיכולתם להצטרף אלינו הערב.
היה יפה מצידך לפנות אלינו. -העיר הזו היא משפחה אחת גדולה.
כשאנחנו מאבדים בן משפחה, עלינו להתאחד.
מאט. -אדוני ראש העיר.
קלי.
אני מבינה שילדה מתה מזכה אותך בברכת שלום מיוחדת מראש העיר.
אלוהים, אימא.
אני צריכה משקה.
היי. תראה מה הבאתי.
אבא שלך יקרע לך את הצורה אם הוא יתפוס אותך.
נראה אותו מנסה.
טוב, שיהיה.
היי. -היי. מה שלומך?
אתה שיכור?
אני יודע שזה מוזר, אבל זה ממש עוזר לי.
האלכוהול מרגיע אותי.
אתה לגמרי התיכוניסט השיכור שמבריח אלכוהול למסיבה.
לגמרי. כן. -עד כמה אני צריכה לדאוג?
את לא צריכה לדאוג. זה רק עד שהרעב יחלוף.
אני חושב שאנחנו צריכים ליהנות מזה כל עוד זה נמשך.
תרקדי איתי?
אתה שונא לרקוד. אני בדרך כלל צריכה להתחנן בפניך.
לא, את צריכה להתחנן בפני סטפן הפיכח. את סטפן השיכור לא צריך לשכנע.
טוב לראות אותך שוב. -אף אחד לא רוקד.
כי המוזיקה לא מספיק טובה.
תכף אחזור.
כן, זה לא יעזור.
כבר ניסיתי לשחד את התקליטן בעשרים דולר ובדייט.
הוא אמר שקרול לוקווד אחראית על המוזיקה.
תופתעי לגלות מה סטפן יכול להשיג
כשהוא מחליט לעשות משהו.
תודה לאל.
נקלעתי במקרה ליקום מקביל שבו סטפן כיפי?
הוא יהיה בסדר?
כן. -בסופו של דבר.
בדרך זו או אחרת.
המורה להיסטוריה מימינך.
איך אני נראית? -יפהפייה.
חיפשתי אותך. -הינה אני.
לא ראיתי אותך מזמן. -כן, טוב...
לא היה לי רגע של שקט. אבל אני כאן עכשיו.
רוצה לשתות משהו?
בטח. -טוב. יופי.
מתי זה קרה?
התקליטן שינה את דעתו.
רוצה לרקוד? -לא יודעת.
כן, כן. -מאט. מאט.
בואי.
אני מת על נשים במדים, אבל אני בעד המראה הזה.
את נראית מעולה.
תודה, דיימון. לחיים.
הייתי צריכה לשמוע את זה.
אתה יודע, בהתחלה היו לי ספקות לגביך.
אבל בדומה לשאר חברי המועצה, גם אני נשביתי בקסמיך.
תודה, ליז.
המועצה קיבלה אותי ממש יפה.
אני אוהב את חיי כאן במיסטיק פולז.
אני מתחיל להרגיש בבית שוב.
לא תאהב את מה שיש לי להגיד. ג'ונתן גילברט צדק.
בנקי הדם, האנשים הנעדרים... הכול נכון.
יכול להיות שיש לנו בעיה. -סלחי לי, שריף.
רציתי לדעת אם יש חדש לגבי המוות של ויקי דונובן.
היא מתה ממנת יתר, ג'רמי.
כן, אבל הגופה שלה נקברה. מישהו בטח קבר אותה.
אנחנו מודעים לכך. החקירה בעיצומה.
אבל זה כל מה שאני יכולה לומר כרגע.
אני מצטערת.
לא, זה בסדר.
בבקשה תרקדי עם החבר הערפד האלכוהוליסט שלך.
תיזהרי. -סליחה. זאת אשמתי, אני מגושמת.
אז רדי מרחבת הריקודים. -סליחה?
לא מדברים ככה אל גברת. -מה שתגיד.
נראה לי שאתה צריך להתנצל.
אני מצטער.
עכשיו תגיד את זה כאילו שאתה מתכוון לזה.
אני מאוד מצטער.
סטפן, זה בסדר. -עכשיו, לך מפה.
את בסדר?
בורבון. -תודה.
ראית מה אחיך עשה? -לא, הייתי עסוק מדי עם אחיך.
ג'רמי שואל שאלות על המוות של ויקי דונובן.
הוא יודע שקבעו שהיא מתה ממנת יתר.
באמת? "אבל שריף, מישהו קבר אותה. מי זה יכול להיות?"
אני יודע, אני יודע. אני. יכולתי לשלוט בו, אבל הוא עונד ורבנה.
אני לא רוצה שתשלוט בו. -אם הוא ימשיך לשאול שאלות...
דיימון, לא, אני רצינית. לא אעשה לו את זה שוב. אני אטפל בזה.
בסדר.
אל תגידי שלא הזהרתי אותך.
ראיתי את זה.
נשמור את זה בינינו.
איפה השירותים?
שם. אני אראה לך. -זאת סודה?
וודקה, תודה לאל.
אתה דיימון, נכון?
ג'ון. -לא יצא לנו להכיר באספה.
כן, נעים להכיר.
אתה נהנה מהמסיבה? -בהחלט.
שכחתי כמה מהנות החגיגות האלה.
כן, כן. מתי היית פה בפעם האחרונה?
לא מזמן, בלוויה של אחי.
מתי הגעת העירה? -לא מזמן.
אז מה דעתך, דיימון? אתה יודע שבעיית הערפדים אמיתית, נכון?
זה עוד יהפוך למרחץ דמים. -לא צריך להגזים, ג'ון.
לדעתי מאורעות 1864 חוזרים על עצמם.
הערפדים משתוללים.
ניאלץ לצוד אותם, לזרוק אותם לכנסייה ולשרוף אותם.
זה הסיפור, מה?
חלק ממנו, כן.
יש עוד? -יש עוד הרבה.
נראה שהיה קבר מתחת לכנסייה,
שבו הערפדים התחבאו והמתינו שיבואו לשחרר אותם.
אבל כבר ידעת את זה, נכון?
כי אתה זה ששחרר אותם.
ולמה אתה מספר לי את זה?
כדי לדלג על שיחת החולין.
אתה יודע שאני יכול לשסף לך את הגרון לפני שיספיקו לשים לב.
כן. -כן, בסדר.
אבל אתה בטח צורך ורבנה. -אולי תיקח ביס ותגלה?
חבל על הזמן שלי.
ג'ר.
שמעתי על השיחה שלך עם שריף פורבס.
אף אחד לא מנסה להבין מה קרה לה.
כולם מוכנים להאמין שהיא מתה ממנת יתר.
משרד חוקרי המוות אישר את זה. אם זה מה שקרה לטענתם...
את מאמינה בזה?
מה קרה לדעתך?
לדעתי מישהו הרג אותה וקבר את הגופה.
ולדעתי לא צריך לבחור בדרך הקלה ולשכוח מזה.
הם רק מנסים להמשיך הלאה.
רק האמת תעזור לאנשים להמשיך הלאה.
ג'ר, פשוט תניח לזה, בסדר? זה לא משנה מה באמת קרה, היא מתה.
מה באמת קרה?
אז את לא מאמינה שהיא מתה ממנת יתר?
אני כן מאמינה.
יש משהו שאת לא מספרת לי?
למה את לא מסתכלת עליי? -תפסיק. זה לא אומר כלום.
היית מספרת לי אם היית יודעת משהו, נכון?
ברור.
אלוהים. אני בקושי יכולה ללכת.
אני יודע. גם אני. -אלוהים, מאט יהרוג אותי.
הוא לא ישים לב בכלל.
לדעתי הוא מרשה לעצמו ליהנות, לשם שינוי.
אני יודעת שאני אמורה להתנהג יפה בגלל ויקי,
אבל אני לא רוצה לחשוב על זה.
אסור לי, כי אם אחשוב על זה...
כן, הייתי גועלי אליה.
הייתי נוראי.
זה מה שאני שונא, העובדה שאני לא יכול לכפר על כך.
אני מרגיש שלא מגיע לי להתגעגע אליה.
יפה מצידך שאתה מדבר איתי.
אין לי עם מי לדבר.
גם לי אין עם מי לדבר.
לא היה לי מושג איזה כיף אני מפספס במסיבות האלה.
זה נדיר, תאמין לי.
זה נורא שאני נהנה?
לא, זה נהדר שאתה נהנה.
תודה שגררת אותי לרקוד. -בכיף.
אוויר. אני צריך לשאוף אוויר. תבואי איתי?
בטח. -ראית את אימא שלי במקרה?
לא בזמן האחרון.
טוב.
אלוהים.
מה אתה עושה? -מאט...
אימא! -אחי, תירגע.
מאט! -לא!
תפסיק!
טיילר, תפסיק, אתה מכאיב לו.
שמישהו יעזור לנו!
תפסיק. טיילר.
היי, תפסיק. תפסיק.
מה זה היה צריך להיות?
בוא. קום. אתה בסדר?
מה זה היה?
אני אטפל בזה מכאן.
זה בסדר. הכול בסדר.
נפצעת? בסדר.
לך להתנקות.
זה בסדר. לך להתנקות. תודה על העזרה.
הכול בסדר.
הכול בסדר. תחזרו למסיבה. קדימה. תיהנו.
אתה בסדר? -איפה היא?
לא יודעת. תרים את הראש.
אתה רוצה לשמוע את החדשות הרעות או את החדשות הנוראיות?
אני לא רוצה לשמוע שום חדשות, דיימון.
אני אנסח את השאלה מחדש.
אתה מעדיף שאספר לך שהמועצה חזרה לכוננות ערפדים
או שהרגתי את הדוד ג'ון גילברט?
מה? -יופי של מסיבה, לא?
דיימון.
הכול בסדר?
לא.
הרסתי הכול. אני תמיד הורסת הכול. מה הבעיה שלי?
מה אתה עושה?
סליחה.
טוב...
אתה צוחק עליי.
תודה לכולם. תודה רבה. תודה.
תודה שהצטרפתם אלינו הערב.
בעוד רגעים ספורים נתחיל בספירה לאחור
לקראת חגיגת יום המייסדים,
והשנה זה מאורע מיוחד בהחלט.
יום ההולדת ה-150 של העיר שלנו.
ו...
ברצוני לקבל את פניו של אחד מבנינו האהובים שחזר אלינו
ולתת לו את הכבוד לצלצל בפעמון הרשמי שלנו.
ג'ון גילברט, תצטרף אליי?
150 שנות קהילה, שפע, משפחתיות.
אנחנו דואגים זה לזה, שומרים זה על זה,
מגינים זה על זה.
טוב להיות בבית.
תסתכל על היד הימנית שלו. -של מי?
בננו האהוב. תראה את הטבעת שלו.
היא דומה לשלי. -כן, וזה היה יכול להיות צירוף מקרים מוזר
אלמלא הוא קם לתחייה לפני חמש דקות.
מאיפה השגת את הטבעת הזאת? -מאיזבל, אשתי.
אותה אישה שילדה את אלנה
בטיפולו של הרופא המוערך גרייסון גילברט,
אחיו של ג'ון.
אתה חושב שג'ון הכיר את איזבל?
אני חושב שג'ון יודע הרבה דברים.
שמור על עצמך. -לילה טוב.
מתי בפעם האחרונה היית...
מצטער על זה, בנאדם. אני באמת ממש מצטער.
לא כדאי לך לעשות את זה, בנאדם.
אני מצטער גם על זה.
אלוהים, אני לא מסוגל להפסיק להתנצל. מה הקטע?
זוז לי מהדרך, בבקשה.
אין לך בפני מי להשוויץ עכשיו?
הבנתי אותך.
מה אתה, בנאדם?
סטפן?
היי. היי, אתה בסדר?
מה קרה?
הזרוע שלי.
איבדתי שיווי משקל ונפלתי.
אני מגושם.
היה טוב לראות אתכם.
בוא נלך. -אבא, אני מצטער.
אני לא יודע אפילו מה קרה.
שתיתי ואיבדתי שליטה.
אין לי הסבר לזה.
זאת הפעם האחרונה שאתה מביך את המשפחה הזאת.
מה אתה עושה? מאט, לא. -אני לא יכול יותר, אימא.
פשוט תעזבי, בסדר? עשית את זה כבר אינספור פעמים.
אני לא עוזבת אותך.
מאטי. -אימא!
את לא מבינה? עדיף לי בלעדייך.
לא.
מה שקרה הערב היה...
אלוהים, אני כל כך מצטערת.
אני יודעת שאכזבתי אותך. ואכזבתי את ויקי.
אבל לא אעשה לך את זה יותר.
אני מבטיחה שאתאפס על עצמי.
אני רוצה שתעופי מהבית
ומהחיים שלי עד הבוקר.
הולך לאנשהו?
אני לא אוהב להיות האחרון שעוזב את המסיבה.
זה משדר נואשות. תהרוג אותי שוב או שתיתן למר זלצמן לעשות את העבודה השחורה?
אני מבין שאתה יודע מי אני. -כן.
אלריק זלצמן, מורה להיסטוריה שמסתיר סוד.
אתה יודע הרבה יחסית למישהו שרק הגיע העירה.
יותר מכפי שאתה יכול לדמיין, דיימון.
אני מכיר את העיר טוב יותר
משניכם ומהמועצה גם יחד.
אז אם אתם מתכננים להרוג אותי ולקחת את הטבעת במהירות הבזק,
כדאי שתדעו שאם אמות,
כל המידע שבידיי יעבור למועצה,
כולל הסיפור המרתק על האחים סלבטור המקוריים
וחזרתם למיסטיק פולז.
מאיפה השגת את הטבעת?
אני ירשתי אחת ואחי גריי ירש את השנייה.
זאת הייתה הטבעת שלו. ולא הייתי נותן את שלי לאיזבל
אילו ידעתי שהיא תיתן אותה לגבר אחר. -אז באמת הכרת אותה.
מי חשבת ששלח אותה אליך כשרצתה להפוך לערפדית?
אתה שלחת אותה? -מודה באשמה.
למה, חשבת שזה היה מישהו אחר? אולי קתרין פירס?
מאיפה אתה יודע על קתרין? -מאיפה אני יודע את כל מה שאני יודע?
מה אתה רוצה?
כל כך הרבה שאלות.
נעים להכיר, ריק. שמעתי עליך הרבה.
אני לא נרגשת במיוחד מהעובדה שיש לפנינו עוד חודש של חגיגות.
ספרי לי על זה.
אתה בסדר? -כן.
אתה בטוח? -אני בסדר, אלנה.
אלוהים, הפחדת אותי. -מצטער.
מצטער שברחתי לך.
מה קרה? הכול בסדר?
לא.
דבר איתי.
סטפן, ספר לי.
כל כך התאמצתי לשלוט בעצמי הערב,
והצלחתי. הצלחתי, אבל...
אבל אז אימא של מאט נפצעה ודיממה,
והדם שלה היה על הידיים שלי.
ומה קרה אחר כך? -ואז אני...
הבחור ההוא בחניון, רציתי לנשוך אותו.
כל כך התאפקתי לא לעשות את זה.
אבל לא עשית את זה? -לא, אבל רציתי.
אלוהים.
אלנה, הראש שלי מתפוצץ.
אני מרגיש שהעור שלי בוער.
אני מרגיש רעב שאף פעם...
אף פעם לא הרגשתי.
ואני כל הזמן נזכר שהבטחתי שלא אסתיר ממך דבר,
לכן אני מספר לך את זה. -זה בסדר. אני צריכה שתספר לי דברים כאלה.
אבל אני לא רוצה שתראי אותי ככה.
אני לא רוצה שתכירי את הצד הזה שבי.
סטפן, אתה תתגבר על זה.
אני אעזור לך. יהיה בסדר. אתה תהיה בסדר.
לא, לא, לא.
אני מצטער.
אני לא יכול. אני...
אני מפחד ממה שאני עלול לעשות לך.
אני לא מפחדת.
סטפן. סטפן, אני לא מפחדת.
אני לא מפחדת, בסדר?
אני אוהב אותך כל כך.
גם אני אוהבת אותך.
יש לנו בעיה, סטפן.
וכשאני אומר "בעיה", אני מתכוון למשבר עולמי.
נראה שהדוד ג'ון...
אתה לא נראה טוב.
זה שונה הפעם, נכון? הצורך חזק מדי.
זה צפוי אחרי כל השנים האלה.
שיהיה לך לילה טוב, אחי.