I tidigare avsnitt:
Jag har levt med min hemlighet i över hundra år.
Jag måste lära känna henne.
Hon är Katherines spegelbild.
-Var är han? -De har honom.
Trodde du inte att vi ville hämnas?
Det är därför vi är här.
Klarar du det?
Ta min handled. Du behöver blod.
Stefan. Stefan, han är död.
-Du var som en annan människa. -Allt kommer att bli bra.
De hittade Vicki Donovan. Stormen rev upp graven.
-Är hon död? -Matt.
Kan du höja lite? Det är inte alls irriterande.
Förlåt.
När går du tillbaka till skolan?
-Snart. -Men drick lite, då.
Kom igen.
Självavvänjning är inte naturligt.
Snälla, ta bort det.
Hur lång tid tog det sist när du avvande dig?
-Det ser inte bra ut. -Det tar lite tid.
Man behöver inte döda. Det är det blodbankerna är till för.
Jag har inte jagat människor på... alldeles för länge.
-Jag är imponerad. -Det är självservering.
Jag försöker stoppa jakten på vampyrer, men det är inte lätt-
-med tanke på att de fyller ett helt gravvalv.
Vad ska vi göra åt det?
Vi kan inte göra så mycket, om du inte är stark nog.
Det är inget fel med en hälsosam bloddiet från en blodbank.
-Du dödar ingen. -Jag har mina skäl.
Vilka är dessa helgonlika skäl? Vi har aldrig pratat om det.
-Jag skulle gärna vilja veta. -Du njuter av det här, va?
-Av att se mig kämpa? -Ja, riktigt mycket.
Jag vill ogärna göra dig besviken...
...men jag har allt under kontroll.
Har du?
Bäst att du fortsätter att ställa oss andra vampyrer i dålig dager.
Ha en bra dag, Stef.
Jag glömde det nästan.
Kom igen, Jeremy, jag ska till skolan.
-Jag går ut nu. -Du glömde det här.
Tack.
-Elena. -Hej, farbror John.
Jenna.
-John, du hann. -Jag sa ju vid tolvtiden.
Men vad du säger och vad du gör brukar vara två skilda saker.
-Hur är det, farbror John? -Hej.
Jag har ärenden i stan och vill passa på att besöka er.
-Hur länge stannar du? -Jag vet inte än.
Jag går till skolan. Vi ses senare.
Vad är det med Jeremy?
Han har precis förlorat en vän. Försök visa medkänsla.
-Det gör jag jämt. -Ja, säkert.
Allvarligt, hur länge stannar du?
Du kan väl låtsas att du är glad att se mig?
Åh, John, vad roligt det är att se dig.
Hur har du haft det? Nej, jag kan inte.
Trodde du jag skulle skriva på depositionsavtalet och skicka det?
-Ja, faktiskt. -Du får inte sälja.
Egendomen tillhör Jeremy och Elena.
De är minderåriga. Som egendomens förvaltare har jag sista ordet.
-Han vet inte hur länge han stannar. -Jag har aldrig gillat den killen.
Vem har det?
-Jag är här som moraliskt stöd. -Tack, men jag klarar mig.
Du har genomlidit tillräckligt.
Tack, för allt du gjorde för Vickis begravning och minnesgudstjänst.
-Du var ett stort stöd för mig. -Självklart, Matt.
Bakar Caroline fortfarande åt er dygnet runt?
Hon åkte äntligen till sin pappa, vilket är bra-
-för min mamma skulle strypa henne om hon kom med mer lasagne.
Nej.
-Vad är du bekymrad över? -Jag vill inte ha några.
Okej.
De sa att hon tog en överdos.
Jag förstår det inte. Hon mådde bra.
Uppenbarligen inte.
Hur hamnade hon i skogen? Jag förstår det inte.
Med hjälp av den som var med henne.
Men varför begrava henne?
Kanske såg hon något och...
Du, jag vet inte.
Den här vägen.
Vicki Donovans dödsorsak har blivit fastställd som en drogöverdos.
Familjen har underrättats.
Sanningen stannar kvar här, och vi kan lägga det bakom oss.
Tack, polismästaren.
Och nu till något annat. John Gilbert har bett att få säga några ord.
-Välkommen, John. Roligt att se dig. -Tack, borgmästaren.
Hej, allihop. Det är härligt att se er, trots tråkiga omständigheter.
Jag ser det som min plikt att meddela er några uppskakande nyheter.
-Är han en Gilbert? -Elenas farbror.
Jag kallar honom pundhuvud.
Ett sjukhus har rapporterar inbrott i sin blodbank de senaste två veckorna.
Sju jägare, fyra campare och två statsanställda-
-har rapporterats saknade.
Allt inom en 12 mils radie runt Mystic Falls.
Just nu finns det ingen orsak till panik.
Han vill inte ställa in grundarfesten.
Om ni tror att alla era problem är över-
-vill jag meddela att inget är uppklarat.
Jag gjorde en kopia på en uppsats som Jeremy skrev åt mig.
Du bör se på det.
Dikt eller verklighet: Sanningen om vampyrer i Mystic Falls
Skrev Jeremy det här?
Han trodde inte att det var verklighet.
Jag hoppas du har rätt, för jag har gjort mycket-
-för att skydda honom från allt.
Hur klarar du det?
Vad menar du?
Alla lögner och hemligheter.
Du måste ljuga för alla som betyder något för dig.
Det innebär fara om de vet sanningen.
Jag berättar inte sanningen, men jag gör det av kärlek.
Jag tycker att Stefan är trevlig-
-men när det kommer till kritan, är han ändå en vampyr.
Det är säkert svårt att förstå, men Stefan är annorlunda.
Han skulle aldrig skada mig.
Jag är inte intresserad av grundarfesten.
-Klart du är. Det är tradition. -Det kan vi inte bryta mot.
Gilbertfamiljen har varit en del av staden i 150 år.
En av grundarna.
Och med detta följer vissa åtaganden.
Som att gå på festen.
Om du en dag lär dig uppskatta betydelsen av detta-
-ska jag berätta allt om ditt ursprung.
Gilbertfamiljens arv. Jag glömde hur heligt det var.
Som utomstående, var jag aldrig cool nog att få höra det.
-Varför hatar hon dig? -Vi brukade ligga med varandra.
Hallå, jag står precis här.
Varför skrev han en uppsats om vampyrer?
-Tror du han börjar komma ihåg? -Damon tog bort de där minnena.
Du behöver inte oroa dig för det.
Varför frågar du honom inte?
-Jag kan inte. -Varför inte?
Om han inte vet något, är det ju bara...
En oskyldig fråga.
Jag vet inte hur jag ska prata med honom längre.
Vi brukade vara mer öppna mot varandra.
Men nu, med alla hemligheter som dyker upp...
Jag har inte ens berättat att jag är adopterad.
Det är kanske dags att du börjar öppna dig för honom igen.
Jag menar inte att du ska berätta allt, men ta reda på vad han vet-
-och var beredd på det.
-Hur mår du, egentligen? -Jag mår mycket, mycket bättre.
Jag är fortfarande lite... lite skakis.
Men jag kommer att bli bra.
Jag har varit så orolig för dig. Och jag har saknat dig.
Jag behövde bara ta igen mig lite och låta kroppen återanpassa sig.
Det har bara gått några dagar.
Det känns som en evighet.
Jag har saknat dig med.
Stefan, vad är det?
Stefan.
-Bra, du är här. -Du bad mig och jag kom.
Nej, Elena, jag går inte med till ditt sovrum.
-Precis som jag kommer ihåg det. -Sluta larva dig.
Visste du att din farbror har bråkat med grundarrådet?
-Va? -Japp.
Så bra. Det kan vi lägga till listan över hur allt går åt pipan.
Vad var det som hände?
Inget.
Damon, jag är orolig för Stefan.
Han säger att han mår bra, men han kämpar.
-När blir han normal igen? -Om några dar, mer eller mindre.
-Det har gått några dar. -Mer, då. Jag vet inte. Hur så?
Han är inte sig själv, Damon.
Problemet kan vara, att han inte har varit sig själv på så länge.
Få mig inte att ångra att jag frågade dig.
Det är som det är. Den Stefan du kände var den väluppfostrade.
Den som lägger band på sig och kämpar mot sin egen natur.
Om du tror att det inte finns något annat-
-har du inte varit uppmärksam nog.
-Han är inte som du. -Han vill inte vara som jag är.
Det innebär inte att han inte är det djupt inom sig.
-Hej. -Hur är det?
Har du tid att prata?
-Ja, självklart. -Inte här.
Kom, så går vi ut.
Jag fattar inte att mamma och pappa aldrig sa att du var adopterad.
De tänkte säkert göra det.
Varför oroade du dig för vad jag skulle tycka?
För att...jag vet inte. Det är knäppt.
I hela livet tror man att man har blodsband med någon.
-Stör det dig att vi inte har det? -Nej.
Jer, du är min bror. Det är allt som betyder något.
Mr Saltzman sa att du har gjort bra ifrån dig på historialektionen.
Ja, han har verkligen hjälpt mig.
Han gav mig extrauppgifter och sånt.
Han älskade din vampyruppsats.
Han tyckte att min synvinkel var bra.
Hur kom du på det ämnet?
Jag vet inte. Jag hade långtråkigt.
Eller så är jag lika knäpp som galningarna i släkten Gilbert.
-Gilbertsläkten är inte galna. -Du är ju inte en av dom.
GRUNDARDAGEN 150-ÅRSJUBILEUM KICK-OFF
Jag ville inte gå hit.
Var inte så tråkig. Det är en fest för grundarfamiljerna.
Och det är vi. Det vore oartigt att skippa det.
Jag gillade dig bättre när du hatade alla.
Det gör jag fortfarande. Men jag älskar att de älskar mig.
-Hur mår du? -Jag mår bra.
Inga begär?
Hjälper all den där whiskyn som du har druckit hela dagen?
Vi är de vi är, Stefan. Att låtsas förändrar ingenting.
Du skulle bli glad om jag gav upp, eller hur, Damon?
Det är oundvikligt.
-Jag letar efter Elena. -Gör mig inte besviken, unge man.
Varsågod, miss.
Jag är glad att du kunde komma ikväll.
-Det var trevligt att du bad oss. -Den här stan är som en stor familj.
När vi förlorar någon, sluter vi upp.
Matt. Kelly.
Ett dött barn får tydligen borgmästaren att hälsa på en.
Men herregud, mamma.
Jag behöver en drink.
Hej. Kolla på det här.
Din pappa slår dig om han får tag i dig.
Låt honom försöka bara.
Skit i det.
-Hej. -Hej, hur är det?
Är du full?
Det är konstigt, men det hjälper faktiskt.
Alkohol tar bort udden av det hela.
Du liknar en full skolgrabb som smygsuper på festen.
-Ja, fullständigt. -Behöver jag oroa mig?
Nej, det behöver du inte. Det är bara tills begäret försvinner.
Det är lika bra att vi njuter av det så länge det varar.
Ska vi dansa?
Du avskyr att dansa. Jag brukar få böna och be.
Det är när jag är nykter. När jag är full, behöver du inte be.
Det är ingen som dansar.
De behöver något bättre att dansa till.
Jag är strax tillbaka.
Det kommer inte att funka.
Jag försökte muta killen med 20 dollar och en dejt.
Han sa att Carol Lockwood är den som bestämmer musikvalet.
Du kommer att bli förvånad vad Stefan kan uträtta-
-när han bestämmer sig för något.
Tack och lov.
Har jag dragits in i ett annat universum där Stefan är rolig?
Kommer han att bli bra?
Så småningom.
På ett eller annat sätt.
Historieläraren på ingång.
-Hur ser jag ut? -Vacker.
-Jag har letat efter dig. -Här är jag.
-Det var ett tag sedan jag såg dig. -Ja...
...det har varit lite hektiskt. Men jag är här nu.
Vill du ha något att dricka?
-Ja. -Bra.
När hände det här?
Diskjockeyn ändrade sig.
-Vill du dansa? -Jag vet inte.
-Ja, ja. -Matt. Matt.
Kom igen.
Jag älskar kvinnor i uniform, men det slår inte det här.
Du ser...du ser fantastisk ut.
Tack, Damon. Skål.
Det behövde jag.
Jag hade mina tvivel om dig.
Men likt alla andra i kommunrådet, blev jag övertygad.
Tack, Liz.
Det känns bra att alla i rådet har varit så välkomnande mot mig.
Jag gillar mitt liv här i Mystic Falls.
Det börjar kännas som hemma igen.
Du kommer inte att gilla det här. Det Johnathan Gilberts säger stämmer.
Det där om blodbankerna och de saknade personerna är sant.
-Vi kan ha ett problem. -Ursäkta mig, polismästaren.
Jag undrar om du har hört något mer om Vicki Donovan.
Det var en överdos, Jeremy.
Ja, men hon var begravd. Någon måste ha gjort det.
Det är vi medvetna om. Undersökningen fortgår.
Men jag har inget mer att säga för stunden.
Jag är ledsen.
Det är okej.
Dansa med din fulle vampyrpojkvän.
-Se dig för. -Förlåt, jag är så klumpig.
-Gå bort från dansgolvet då. -Ursäkta mig.
-Man pratar inte så inför en dam. -Spelar roll.
Du bör be om ursäkt.
Jag ber om ursäkt.
Säg det som om du menar det.
Jag ber uppriktigt om ursäkt.
-Stefan, det gör inget. -Gå härifrån.
Är du okej?
-Bourbon. -Tack.
-Har du sett vad din bror gör? -Nej, jag är för upptagen med din.
Jeremy ställer frågor om Vicki Donovans död.
Han vet att hon dog av en överdos.
Jaså? Men någon begravde henne. Vem kan ha gjort det, tro?
Jag vet. Jag! Jag kan betvinga honom, men han bär verbena.
-Nej, det vill jag inte. -Om han fortsätter fråga...
Nej, Damon. Jag menar allvar. Jag tar hand om det.
Okej.
Säg inte att jag inte varnade dig.
Jag såg det.
Vi låter det stanna mellan oss.
Var är damtoaletten?
-Den här vägen. Jag visar dig. -Är det sodavatten?
Vodka, tack och lov.
Damon, eller hur?
-John. -Vi pratade aldrig på mötet.
Trevligt att träffa dig.
-Gillar du festen? -Ja.
Jag hade glömt hur roliga de är.
När var du senast här?
Det var inte så längesen. På min brors begravning.
-Hur länge har du varit i stan? -Inte alls särskilt länge.
Nå, Damon? Du vet väl att det här vampyrproblemet är på riktigt?
-Ett potentiellt blodbad. -Det är väl att ta i.
Jag tror att vi står inför ett nytt 1864.
Vampyrerna löper amok.
Vi måste fånga dem, kasta in dem i kyrkan och bränna dem till aska.
-Så lyder historien, eller hur? -En del av den.
-Finns det mer? -Ja, mycket mer.
Det verkar ha funnits ett gravvalv under kyrkan-
-där vampyrerna gömdes i väntan på att någon skulle släppa dem fria.
Men det visste du väl redan om?
Med tanke på att du är den som gjorde det.
Varför berättar du det här för mig?
Jag ville vi skulle lära känna varandra.
Du vet att jag kan slita upp din strupe innan någon märker något.
-Men du har säkert verbena i blodet. -Ta ett bett och kolla.
Det är inte värt mödan.
Jer.
Jag hörde att du har pratat med polismästaren Forbes.
Ingen försöker ta reda på vad som hände.
De tror att hon tog en överdos.
De bekräftade det. Om det är vad som hände...
-Tror du på det? -Vad tror du hände, då?
Jag tror att någon dödade henne och begravde henne.
Vi kan inte bara välja den enkla vägen.
De gör vad de kan.
Sanningen är det enda som hjälper folk.
Jer, kan du inte släppa det? Vad det än var, är hon död nu.
Vad det än var? Du tror alltså inte att hon dog av en överdos.
Jo, det gör jag.
Är det något som du inte berättar för mig?
-Varför ser du inte på mig? -Sluta. Det betydde ingenting.
Om det var något annat, skulle du väl berätta det?
Ja, självklart.
Åh, jag kan knappt gå.
-Inte jag heller. -Matt kommer att döda mig.
Han märker det inte.
Jag tror att han för en gångs skull har roligt.
Jag borde inte bete mig så här, med tanke på Vicki.
Men jag vill inte tänka på det.
Jag kan inte, för om jag gör det...
Jag var hemsk mot henne.
Riktigt hemsk.
Jag avskyr att jag inte kan ställa allt tillrätta igen.
Det känns som om jag inte förtjänar att sakna henne.
Du är rar som pratar med mig.
Jag har ingen att prata med.
Det har inte jag heller.
-Tur att jag inte missar en kul fest. -Det här är ovanligt, tro mig.
Är det fel att jag roar mig?
Nej, det är bra att du roar dig.
-Tack för att du fick mig att dansa. -Ingen orsak.
Luft. Jag behöver frisk luft. Följer du med mig?
-Självklart. -Har du sett min mamma?
Nej, inte på ett tag.
Okej.
Åh, herregud.
-Vad gör du? -Matt...
-Mamma. -Lugna ner dig, va.
-Matt! -Nej!
Sluta.
Tyler. Sluta, du gör honom illa.
Hjälp oss, någon.
Sluta. Tyler.
Sluta nu.
Vad fasen var det där om?
Gå upp. Är du okej?
Vad var det där?
Jag tar hand om det.
Det är bra nu.
Är du skadad?
Gå och snygga till dig.
Tack för er hjälp.
Allt är bra nu.
Nu går vi tillbaka till festen. Kom, låt oss ha det roligt.
-Mår du bra? -Var är hon?
Jag vet inte. Upp med huvudet.
Vill du höra dåliga nyheter, eller riktigt dåliga nyheter?
Jag vill inte höra några nyheter alls, Damon.
Jag tar om det: Vill du höra att kommunen ska jaga vampyrer igen-
-eller att jag nyss dödade John Gilbert?
-Va? -Fantastisk fest, eller hur?
Damon.
Mår du bra?
Nej.
Jag förstörde det. Jag förstör allt. Vad är det för fel på mig?
Vad gör du?
Förlåt mig.
Okej.
Det måste vara ett skämt.
Tack. Tack så mycket.
Tack för att ni kom i kväll.
Om en stund börjar den officiella nedräkningen-
-till vår grundarfest.
Det är en speciell händelse i år.
Vår stad firar sitt 150-årsjubileum.
Och jag vill hälsa en av stadens favoritsöner välkommen tillbaka-
-och be honom ringa i vår officiella klocka.
John Gilbert, kan du komma hit, är du snäll?
150 år av samhörighet, välgång och familjegemenskap.
Vi tar hand om varandra. Vi ser efter varandra.
Vi beskyddar varandra.
Det känns bra att vara hemma.
-Kolla på hans högra hand. -Vem?
Stadens favoritson. Kolla på hans ring.
-Den liknar min. -Det kunde ha varit en slump...
...om han inte precis hade uppstått från de döda.
-Varifrån har du fått den där ringen? -Från min fru Isobel.
Som födde Elena-
-under läkarvård av den aktade dr Grayson Gilbert.
Johns bror.
Tror du att John kände Isobel?
Jag tror att John känner till en massa saker.
-Sköt om er. -God natt.
God natt.
Jag ber verkligen om ursäkt för det.
Du vill inte göra det här.
Jag ber om ursäkt för det med.
Jag ber bara om ursäkt. Vad är det här om?
Släpp fram mig, tack.
Har du ingen tjej att skryta inför?
Jag börjar förstå det här.
Vad är du för något?
Kroppar dränerade på blod.
...för att ta bort Jeremys smärta...
...att Vicki var en monster?
Stefan?
Är du okej?
Vad var det som hände?
Min arm.
Jag förlorade balansen och föll.
Jag är så klumpig.
-Kom, så går vi. -Förlåt, pappa.
Jag vet inte vad som hände.
Jag drack och förlorade kontrollen.
Jag kan inte förklara det.
Det är sista gången du skämmer ut den här familjen.
-Vad gör du? Sluta, Matt. -Jag klarar det inte längre, mamma.
Kan du inte gå? Du har gjort det oräkneliga gånger.
Jag lämnar dig inte.
-Matty. -Mamma!
Fattar du inte? Jag har det bättre utan dig.
Nej.
I kväll var det...
Jag är så ledsen.
Jag vet att jag har svikit dig och att jag svek Vicki.
Men jag kommer inte att göra det igen.
Jag lovar att jag ska skärpa mig.
Jag vill att du är borta ur huset-
-och ur mitt liv i morgon.
Vart är du på väg?
Jag vill inte vara den sista som lämnar festen.
Är du här för att döda mig, eller överlåter du det åt mr Saltzman?
-Du vet tydligen vem jag är. -Ja.
Alaric Saltzman, historialäraren med en hemlighet.
Du vet mycket, för att precis ha anlänt till staden.
Mer än du kan ana, Damon.
Min kännedom om staden sträcker sig längre än ni-
-eller rådet kan tro.
Om du planerar ett snabbdödande vampyrförsök att ta min ring-
-ska du veta att om jag dör hamnar allt jag vet hos kommunrådet.
Det inkluderar den fascinerande berättelsen om Salvatorebröderna-
-och deras nutida vistelse i Mystic Falls.
Var fick du ringen ifrån?
Jag ärvde en. Min bror Gray fick den andra.
Den här var hans. Jag hade inte givit min till Isobel om jag vetat...
-...att hon tänkte ge bort den. -Du kände Isobel.
Vem skickade henne till dig när hon ville bli vampyr?
-Gjorde du det? -Skyldig.
Trodde du att någon annan gjorde det? Kanske Katherine Pierce?
-Vad vet du om Katherine? -Vad vet jag om någonting?
Vad är det du vill?
Vad många frågor.
Det var ett nöje att träffa dig, Rick. Jag har hört talas om dig.
Jag ser inte fram emot en månad till med dessa grundarfestligheter.
Prata inte om det.
-Mår du bra? -Ja.
-Är det säkert? -Jag mår bra, Elena.
-Du skrämde mig. -Förlåt.
Förlåt att jag stack tidigare.
Vad hände? Är allt okej?
Nej.
Berätta för mig.
Stefan, berätta för mig.
Jag försökte att ha allt under kontroll i kväll.
Det funkade, men...
Men Matts mamma blev skadad och blödde.
Jag fick hennes blod på mina händer.
-Vad hände? -Jag...
Jag ville ha blodet av killen på parkeringsplatsen.
Det krävdes all min vilja för att inte göra det.
-Men du gjorde det inte? -Nej, men jag ville det.
Åh, herregud.
Elena, jag...det bultar i mitt huvud.
Det känns som om min hud...brinner.
Jag känner en sådan hunger inom mig...
Jag har aldrig känt så i hela mitt liv.
Jag tänker bara på att jag lovade att alltid vara öppen mot dig.
-Därför berättar jag det här. -Bra, jag vill att du berättar.
Jag vill inte att du ska se mig så här-
-eller känna till den här sidan av mig.
Stefan, du klarar det här.
Jag hjälper dig. Allt kommer att bli bra.
Nej, nej, nej.
Förlåt mig.
Jag kan inte, jag...
Jag är rädd för att skada dig.
Det är inte jag.
Stefan. Det är inte jag.
Jag är inte rädd. Förstår du?
Jag älskar dig så mycket.
Och jag älskar dig.
Vi har ett problem, Stefan. Och då menar jag en världsomfattande kris.
Det verkar som om farbror John har...
Du ser inte vidare bra ut.
Det är annorlunda den här gången, eller hur? Behovet är för starkt.
Det är klart att det skulle bli, efter alla dessa år.
God natt, min bror. t skulle bli, efter alla dessa år.