V minulých dílech...
Více než sto let jsem žil v utajení. Až do teď.
Znám riziko, ale musím ji poznat.
-Co jsi zač? -Upír.
Řekl mi o tvojí bývalé, Katherine.
-Zlomila ti srdce. -To už je dávno.
Jak to, že vypadáme stejně?
Nechci, aby ses s Elenou dál vídal.
Jestli ji nevymažeš ze svého života,
-zabiju všechny, které miluje. -Chce, abychom se hádali.
-Chce se mezi nás dostat. -To už se jí povedlo.
Katherine.
Užijeme si spoustu zábavy.
Lockwoodovi jsou vlkodlaci.
Vlkodlačí geny kolují v jejich krvi.
Pokusil jsem se zabít vlkodlaka a selhal jsem.
Teď mám pocit, že se mi zrovna moc nedaří.
Udělal sis nepřítele.
-Řekni, jak se to prokletí spouští. -Musíš někoho zabít!
SMARAGDOVÉ POBŘEŽÍ, FLORIDA, PŘED ROKEM
Tak jo, Carlosi. Já mizím.
Jasně.
Dobrou.
-Masone. -Hej, Jimmy, klídek.
-Zavezu tě domů. -Naser si!
-Vím o tobě a Marle. -O čem to mluvíš?
Trochu jsi přebral. Vezmu...
Co je s tebou? To jsem já, Mason.
Netahám se s Marlou. To přece víš.
-Tohle nechceš. -Zabiju tě!
Jimmy? Jimmy.
Počkat. Ten chlap umřel?
-Tys ho zabil? -Pořád na mě dorážel.
Usmyslel si, že spím s jeho holkou.
-A spal jsi? -Ne, ne.
To bych neudělal. Byl to můj kámoš.
Byl opilý a zaútočil na mě. Byla to sebeobrana.
A spustilo to to prokletí.
Při každém úplňku se přestanu ovládat.
Když si nevezmu něco na uklidnění a nespoutám se,
zabiju všechno, co se mi připlete do cesty.
Musíš si dávat pozor.
Stačí autonehoda.
Jestli zaviníš něčí smrt, tohle tě čeká až do konce života.
A to nechceš, Tylere. Věř mi.
UPÍŘÍ DENÍKY II. 5. díl: Kdo s koho
Kde je ten Měsíční kámen?
Dohoda je dohoda. Odpověděl jsem ti.
Nevím jistě, ale asi bude tady.
Můj táta si vymýšlel dost ujetý schovky,
ale během let jsem jich většinu objevil.
Je to jenom tvoje.
Prozradíš mi, proč je ten kámen tak důležitý?
Řekl jsem ti, že ho prostě chci.
Má sentimentální hodnotu.
Jo, tak tomu nevěřím.
-Proč o něj stojíš? -Víš, kde je, nebo ne?
Ne, myslel jsem si, že bude tady.
Nemůžu uvěřit, že Tyler Lockwood je vlkodlak.
Tím si ještě nejsme jistí.
Víme určitě jen to, že jím je Mason Lockwood.
Nemělo by pro nás být těžké to zjistit.
Řekla jsem, že už před tebou nebudu nic tajit.
Ale to neznamená, že chci, abys v tom byl zapletený.
Díky téhle rodině, zapletený jsem.
Je to nebezpečné. Nesmíš se do toho plést, dobře?
Dobře, jen jsem řekl svůj názor.
Omlouvám se, nechtěl jsem tě vyděsit.
Jasně, jasně.
Ahoj.
-Jsi na dnešek připravená? -Ne.
Nerada se s tebou hádám, i když je to jen jako.
Ale když si bude Katherine myslet, že se hádáme,
bude mít pocit, že vyhrává.
A díky tomu nesplní svoje hrozby.
-To moc nepomáhá. -Ani to,
že tam bude Caroline,
aby jí všechno podrobně vylíčila.
Všechno bude v pořádku.
Ano, budeme muset chvilku předstírat,
ale jen tak zabráníme Katherine, aby někomu ublížila.
Aby ublížila tobě.
Jenom mi slib, že se jí nepodaří nás rozeštvat.
Můžeme dělat, že se hádáme,
že nás její hrozby rozdělují,
ale nic z toho není pravda, dobře?
Dobře. A co tohle?
Když dnes při hádce řeknu: "Já už dál nemůžu, Eleno."
Ve skutečnosti to znamená, že tě miluju.
A když já řeknu: "Dobře, Stefane, jak chceš."
Znamená to: "Taky tě miluju."
Platí.
Ty máš dneska volno?
Bude ten dobrovolnický piknik historického spolku.
-Ty jsi mě tam přihlásila. -Já vím.
Myslela jsem, že se tomu vyhneš.
Ne. Chystám se strávit celý den se svojí dcerou.
Budeš si hrát na mámu?
Vezmu si zbraň, kdyby se to zvrtlo. Dej mi jeden den.
Pořád řeším práci. Skoro tě nevidím.
-Varování, nemám dobrou náladu. -To mám kliku.
Co tady Elena včera chtěla tak pozdě?
Elena tady ne...
Jo vlastně. Byla tady.
Potřebovala si promluvit.
Se Stefanem mají špatné období.
A tebe nic netrápí?
-Jsem v pohodě. -Poslední dobou mi přijdeš jiná.
Nejsem jiná. Jsem v pořádku.
Myslíš, že to nevnímám, ale všímám si.
Co se s tebou děje?
Víš, existuje hra na mámu,
a potom je tu skutečnost.
Nepokoušejme štěstí, ano?
DOBROVOLNICKÝ DEN HISTORICKÉHO SPOLKU
Tohle je součástí snažení historického spolku,
něco vrátit společnosti.
Díky štědrému daru od rodiny Fellových
můžeme nyní stát v našem nejnovějším veřejném parku.
Děkujeme všem, kteří dnes přišli přiložit ruku k dílu.
Díky.
Stefan, že? Ten druhý Salvatore.
Ten hodnější.
-Ten, který nabízí omluvu. -Nemám zájem.
-Bratr jednal impulzivně. -Myslíš?
Když si s Damonem půjdete navzájem po krku,
přijde k úrazu někdo nevinný, a to nechci.
Máš tady rodinu, takže věřím, že ty taky ne.
Tak co kdybychom
tu věc se soupeřením o pozici alfy ukončili?
A vyhlásili příměří.
Nabídl jsem to i tvému bratrovi.
-Odmítl to. Nožem. -Udělal chybu.
Jsem tady,
abych se ujistil, že nikdo z vás už neudělá další.
Vyřiď bratrovi, ať si hlídá záda.
Předpokládám, že se musí bát jen při úplňku.
Jinak nejsi až tak silný, ne?
Jinak bys Damona už dávno zabil.
Ty jsi sám, my jsme dva.
Ty by sis měl hlídat záda.
-Jestli po mně půjde... -To neudělá.
-Co to děláš? -Vyjednávám tvým jménem smír.
-Nechci smír. -Asi máme den opaků.
Stefane, že si vážně nemyslíš,
že jedno potřesení rukou vyřeší náš problém.
Myslím, že při první příležitosti
ti Mason zarazí kolík do srdce.
A následně i do mého.
A to jenom kvůli tomu, že ses ho pokusil zabít.
Takže díky, protože jsme problémů měli málo.
-Od kdy je Jeremy takový kocour? -Ale ne.
Drž se od něj dál. Ten kluk je problém.
-Čau, jak ses měl? -Od kdy?
Neviděl jsem tě od pohřbu tvého táty.
-Myslel jsem, že... -Jsem v pohodě, Gilberte.
Fajn, dobře.
Ne, počkej.
Omlouvám se.
Špatný den. Vlastně měsíc.
V den pohřbu jsi byl v pohodě.
Díky.
Připadal jsem si jako v cirkuse.
Jo, ten pocit dobře znám.
-Co tady děláš? -Hledám rozptýlení.
Čau, díky za zprávu.
-Kam? -Ke mně.
Máma je celý den pryč, prázdný barák, plný bar.
-Margarity? -Samozřejmě.
Jdeš taky?
-Jo. Jo. Jasně. -Tak jdeme.
Díky, Masone.
-Šerife, máte chvilku? -Nejsem ve službě.
-Říkej mi Liz. -Dobře, Liz.
Doufal jsem, že si promluvíme o Radě.
Netuším, o čem to mluvíš.
Ty a ostatní rodiny zakladatelů jste členy tajné Rady.
Pak víš, že je to tajné
a neřešíme to s někým, kdo není člen.
Odmítl jsem, abych měl život i mimo město,
ne proto, že bych tomu nevěřil.
Podívej, vím, že upíři existují.
A máte dva z nich přímo pod nosem.
-Vážně? -Jo.
A kdo to je?
Damon a Stefan Salvatorovi.
To není možné. Znám Damona.
Víš, co pro tohle město udělal?
-Vím, že je těžké to přijmout. -Ne, ne, ne.
Viděla jsem ho zabíjet upíry.
-Je to spojenec, člen Rady. -Zamysli se nad tím.
Kdy ty upíří útoky začaly?
Když se Damon a Stefan přistěhovali do města?
-Prochází se na slunci, Masone. -Pokročili. Už není rok 1864.
Vyřešili to, Liz.
Ne, Damon Salvatore je můj přítel.
Co kdybych ti to mohl dokázat?
Takže najednou kandiduje na matku roku.
Zrovna když se jí snažím vyhýbat co nejvíc.
Blábolím. Nechceš to poslouchat.
Ale ne. Omlouvám se.
Co se stalo pak?
Chovala jsem se jako mrcha, což je u nás běžný.
A jak je to mezi tebou a Stefanem?
-Něco nového? -Od té hádky ne.
Odstrkuje mě. Myslí si,
že by mi Katherine mohla ze žárlivosti ublížit.
Nevím, jak mu to vymluvit.
Říkala jsi, že je nebezpečná. Možná má Stefan pravdu.
Jo, vím, že je nebezpečná.
A že se mě Stefan jen snaží chránit,
ale jako bychom to vzdali.
-A já prostě... -Prostě co?
Myslela jsem si, že pouto mezi námi je silnější.
Předtím jsem tě viděl s Masonem. O co šlo?
Jenom jsem ho prosila, aby pomohl s úklidem v lese.
Proto máš mě. Dej mi úkol.
-Mám mu jít pomoct? -Ne.
Víš co? Jsem si jistá, že to zvládne.
Jsi v pořádku, Liz? Vypadáš rozrušeně.
To Caroline. Trochu jsme se chytly.
Můžu nějak pomoct?
Ne, Damone, děkuju.
To se jenom naplno ukazují moje otřesné rodičovské schopnosti.
Vyměňujete si roztoužené pohledy.
-Půjdu si s ním promluvit. -Ne, Eleno, to je špatný nápad.
-Co má za problém? -O to se nestarej.
Proč jsi na svoji mámu tak hnusná?
O to se nestarej.
Pořád ti na Katherine záleží?
Nepřekrucuj to. Takhle to není.
Takže říkáš, že se o tom nebudeme bavit?
Ne, říkám jen, že se o tom nebudeme bavit teď,
protože máme diváky.
-Dobře. Tak kdy? -Já nevím.
Viděla jsem ji, Stefane. Je to, jako bychom byly jeden člověk.
Jak bys ji mohl nenávidět, ale mě milovat?
Jen to zkoušíš. Nejsem Damon.
Co kdybychom do toho Damona nezatahovali?
Víš co? Nemůžu... Já už dál nemůžu, Eleno.
Dobře, Stefane.
Jak chceš.
Vztahy jsou o komunikaci.
Kde je moje pití?
Hned to bude.
Díky, že jsi nás pozval. Myslím si, že se Sarah líbí Jeremy.
Dobře pro ni.
Strašně se stydím za to, jak jsem se po tobě
tehdy u jezera plazila.
-Taková já nejsem, vážně. -Nemusíš se omlouvat.
-Přátelé? -Jo, jasná věc.
Můžu se kouknout?
Ne. Ne. V žádným případě.
-Chci to vidět. -Jo, koukneme se na to.
Na čem van Gogh pracuje?
Tak jo, dobře. Koukněte se.
Strašidelné, démonicko-vlčí cosi.
Co má tohle být?
Jenom pár náčrtků. Pořád kreslíš, Tylere?
Trochu. Moc ne.
Vlastně mám něco, na čem zrovna pracuju.
-Pojď, ukážu ti to. -Jo, tak jo. Dobře.
-Není to nic moc. -Chceš něco k pití?
Je to dost amatérská práce.
Viděl jsem tvoje kresby už dřív. Jsou skvělý.
Je to na stole.
Nikde to tady nevidím.
Co mají ty obrázky znamenat?
Nemůžu... Nemůžu dýchat.
Odpověz. Proč?
Proč obrázky vlků?
Protože... Protože to vím.
Co víš?
Co víš, Jeremy?
Vím, co jsi.
-Děkuju. -Nemáte zač.
Nazdárek, Masone.
-Makáš? -Přispívám.
-Prý jsi mluvil se Stefanem. -Fajn kluk.
-Jo, mnohem milejší než já. -Milost se přeceňuje.
To jsem si taky myslel.
Přeju hezký den, Damone.
Prosím, řekni mi, že jste se jenom snažili sblížit.
Takže proč to předstírané drama ve vašem vztahu?
-O čem to mluvíš? -Ale no tak, Stefane.
Vy se s Elenou nehádáte. A rozhodně ne kvůli mně.
Nech to plavat, Damone.
S potěšením.
-Dal byste si limonádu? -Děkuju, zlatíčko.
Co se děje?
Železník. Železník.
Jsi v pořádku?
Ne.
Možná je to takhle lepší.
Není, Caroline. Nic z toho takhle není lepší.
Mrzí mě to, dobře? Já...
Nechci si na tobě vylévat zlost. Snažíš se být dobrá kamarádka.
Ne, nejsem. Vůbec ne.
Ona odchází? Kam máma jde?
Teď o tom nemůžu mluvit.
Vezmi Jesse a setkáme se dole u vchodu.
-Ano, to potřebujeme. -Co se děje?
-Nic, jenom. Mám něco na... -Práci?
Překvapila jsi mě. Zdržela ses déle než 5 minut.
-Je to důležité. -To je vždycky.
Omlouvám se.
-O co jde? -Netuším.
Něco se chystá.
-Zabiju ho. -Ne, ne. Hej.
-Už nebudu hodnej. -Posaď se. Sedni si!
Už žádný kecy o tom, jak bych měl dát šanci míru.
-Je mrtvej. -Dobře.
Dobře.
Nelíbí se mi to, ale vyhrožuje nám.
Mohl by nás odhalit. Musíme ho umlčet.
Dobře. Jdeme na to.
Les.
Úklid. Jdeme.
Kam jdeš? Co se děje?
Potřebuju líp slyšet.
-A co? -Něco je špatně, Eleno.
Caroline...
Nekoukej tak překvapeně. Věděl jsi, že to jednou přijde.
Tak do toho. Utíkej.
Dám ti náskok.
-Panebože. -Co je?
-Stefan a Damon. -Co?
Díky, Masone.
Jak ses o tom všem dozvěděl?
Můj strejda John u nás nechal starý deník.
Patřil jednomu šílenému předkovi Gilbertových.
Napsal o prokletí, které koluje ve vaší rodině.
-Jakém prokletí? -Vlkodlaci.
Je to šílené, že?
Ale potom Matta napadl za úplňku vlk.
Tvůj strýc se zrovna vrátil do města.
Bylo to prostě... moc divné.
Je to pravda?
O mém strejdovi?
Jo.
-Ale ty... Ty nejsi? -Vlk?
Nebo vlkodlak? Ne.
Teda, ještě ne.
Sakra. Jen to vyslovím nahlas a už zním jako blázen.
To si nemyslím.
Ale já vždycky věřil šíleným věcem.
Podle mého strýčka to prokletí musíš spustit.
Někdo musí tvojí vinou zemřít, jako při vraždě nebo nehodě.
Takže musím zapříčinit něčí smrt, a pak prásk.
O dalším úplňku mám čtyři nohy a vyju.
Kvůli tomuhle se vrátil?
-Aby ti to všechno řekl? -Jo, to tak.
Musel mi to říct. Přistihl jsem ho.
Nevrátil se kvůli mně.
Je tady kvůli tomuhle.
Dolů po schodech a doleva.
Kulky a železník je neudrží mimo moc dlouho.
-Co je tohle za místo? -Stará ubikace pro otroky.
Z původního domu Lockwoodových.
Děkuju, Masone. Cením si všeho, co jsi udělal.
My už to zvládneme.
-Zabijete je, že? -Ano.
Proto bys měl odejít. Zastupuju Radu, ne zákon.
Nemůžeš se toho kvůli vlastnímu bezpečí účastnit.
-Liz, mě nezajímá... -Mě ano, a tohle není prosba.
Sbohem, Masone.
Neriskujte.
-Co je? -Byli tady.
Co?
Co tady děláte vy dvě?
-Viděl jsi Stefana? -Jo, Eleno, viděl.
A viděl jsem i Damona.
-Kde jsou? -Na to mě nepotřebuješ.
Tvoje kamarádka ti je vyčmuchá.
Ví tvoje matka, co jsi?
Moc rád jí to řeknu.
Nebuď hloupá.
Tady se lámou vazy často.
Můžu tě sejmout.
-Chceš se vsadit? -Jo, to chci.
Říkala jsem ti to.
Jdeme.
Bude to takhle.
Odpověz mi a neschytáš kulku. Rozumíš?
-Kolik vás tady je? -Liz, prosím.
Jak jste nás oklamali? Jak to, že chodíte ven za světla?
Bude tě to bolet.
Jsi moje přítelkyně.
Naše přátelství byla lež.
Odpověz a zabiju tě rychle.
Co je?
Nic nám neřekne. Oba je zabijte.
Caroline.
Caroline, co je?
Moje máma. Zabije je.
Cože?
-Ne, Eleno. -Musíme ji zastavit!
Ne, nemůžu. Eleno, zjistila by o mně pravdu.
Eleno!
Tak do toho. Vrazte jim kolík do srdce, pak je spalte.
Obhlídni to.
Eleno! Co to děláš?
Nemůžete je zabít. Nedovolím vám to.
-Co to bylo? -Kdo s tebou přišel?
Co to...?
Ahoj, mami.
-Musíš se napít od někoho z poldů. -Ne.
Budu v pořádku, jen to potrvá o trochu déle.
Damon má pravdu?
Jestli kdy byl čas na porušení diety...
Řekl, že nechce, jasný?
Tohle je nešťastná situace.
Dva zástupci mrtví.
A ty... Co s tebou jenom udělám?
Nikomu to neřekneš, že ne?
Mami? Mami?
Prosím!
Vím, že spolu nevycházíme, a že mě nenávidíš,
ale jsem tvoje dcera. Uděláš to pro mě, že jo?
Mami, prosím. Zabije tě.
Tak mě zabij.
-Ne! -Tohle nezvládnu.
Zabij mě hned.
Ale chtěla jsi to bolestivě.
-Ne, ne, ne. -Damone, ne!
-Damone, prosím. -Klídek. Nikdo nikoho nezabije.
Jsi moje přítelkyně.
Musíme tady uklidit.
Co je to?
Měsíční kámen.
Našel jsem si to na internetu. Je to přírodní kámen,
ale je s ním spojena spousta
-nadpřirozených příběhů. -Proč jsi mu ho nedal?
Protože ho chce.
V tomhle jsem hroznej.
Z nějakého důvodu je pro něj důležitý, ale já mu nevěřím.
Takže mu ho jen tak nedám.
-Našly jsme vás. -Zmeškáte všechno popíjení.
Omlouvám se. Užívali jste si?
Ne, dobrý.
-Hej, co je to? -Je to...
-Hej. -Je to hezký.
-S tím šutrem si hrát nebudeme. -Pojď a vezmi si ho.
Hele, budu spolupracovat, ale vážně, vrať ho.
No vida.
Zaváháš, prohraješ.
Máš štěstí, že jsi roztomilá, když jsi opilá.
Chci, aby si pro něj přišel Jeremy.
-Nech toho. -Sarah, nechovej se jako násoska.
Jeremy, pojď se mnou nahoru. Uvidíš, jak umím být ožralá.
To je dobrý, díky.
Ale vážně, prostě mi to dej.
Tohle není vtipný.
-Tak jo, v klidu. -Hej, to bolí.
-Jdeme. -Hej, to bolí.
-Sarah. -Panebože. Sarah! Sarah!
-Spadla! -Nehýbe se.
Panebože.
-Dostala jsem vás. -Panebože.
Shodil jsi mě ze schodů.
Nechtěl, jasný?
-Držíš ji? -Jo.
Ahoj, omlouvám se, trvalo mi to dlouho.
Nevěděla jsem, jak dlouho tady máma zůstane.
Potrvá nanejvýš tři dny, než se jí železník dostane z těla.
Možná míň.
-Ahoj. -Ahoj.
Zakousl jsi nějakého králíčka?
Jo, je mi mnohem líp, díky.
Střevní chřipka.
Jo, přišlo to najednou.
Zítra budu určitě mimo.
Možná i déle, napíšu ti.
Jo, dobrou.
Díky.
Není to jako v hotelu, ale je to bezpečné.
Donesl jsem ti pořádnou deku.
Jakmile přestane železník působit, donutím tě,
abys na všechno zapomněla a budeš zase svobodná žena.
Drž ode mě Caroline dál, prosím.
-Nechci ji vidět. -Je to tvoje dcera, Liz.
Už ne.
Moje dcera je pryč.
Nemáš ani tušení, jak moc se mýlíš.
Stefane? Myslím, že bychom měli...
Co to děláš?
Katherine si každý den vzala trochu železníku,
aby si vypěstovala odolnost.
Mohl bych udělat to stejné s krví.
Mohl bych se naučit ovládat.
Ale to nemůžeš, Stefane. Nemusíš.
Dneska jsem skoro umřel, Eleno.
-Protože jsem byl moc slabý. -Když jsi pil lidskou krev...
Říkal jsem, že zjistím, jak Katherine zastavit.
Je to jediná možnost, protože je silnější než já.
A dokud se to nezmění, nedokážu tě ochránit.
Můžeme si promluvit později?
Uslyší nás, ať budeme kdekoli, protože on krev pije.
Je to jediná věc, která mi může pomoct.
Myslíš to vážně? Nebo předstíráš hádku?
-Nepoznám jestli... -Ne, tohle je pravé.
Už žádné předstírání.
Můžu tě vzít domů?
Nemůžu jít domů.
Proč ne?
Protože se bojím.
Čeho?
Caroline, mně to můžeš říct.
Bude tam Katherine
a bude chtít, abych jí řekla o všem, co se dneska stalo.
Chtěla, abych vás špehovala, a pak jí podávala hlášení.
Já vím.
A byla jsem na tebe strašně naštvaná.
Ale potom jsem si představila na tvém místě samu sebe,
abych pochopila, proč bys něco takového mně
a Stefanovi dělala, protože tady pro tebe byl.
Komu vyhrožovala?
Mattovi.
Vyhrožovala Mattovi.
Moc se jí bojím...
-Vážně moc. -To bys měla.
Caroline, všichni se máme bát.
Proč to dělá?
Co chce?
To je otázka za milion.
Šerife. Tady Mason Lockwood.
Jen se chci ujistit, že šlo všechno podle plánů.
Už jsem vás neviděl, takže...
Zavolejte mi, ano?
Čau.
Skoro jsem dneska zabil jednu holku.
-Cože? -Byla to nehoda.
Choval jsem se hloupě.
Je v pořádku.
Ale jak tam ležela, na okamžik,
na zlomek vteřiny, jsem doufal, že umře.
Ať už je uvnitř mě cokoli, nechci to.
Už se tak nikdy znovu nechci cítit. A nebudu.
Nemůžu.
Já vím.
Díky.
Jo.
Caroline spí na gauči.
Slyšel jsem. A ty?
Jdu domů.
Co jsi dnes udělal pro její mámu...
To je ten Damon, který byl mým přítelem.
Hej.
Stefan se lidské krve nenapil, jestli tě to zajímá.
Ale potřebuje to.
A ty to hluboko uvnitř víš.
Můžeš jít dál.
Vážně si myslíš, že to můžeš ovládnout?
Já nevím.
Ale když to nezkusím...
Každý den jenom trošku?
Jo, jen pár kapek krve.
Myslím, že to stojí za zkoušku.
Já taky.
Ale nechci, abys to dělal sám.
Co to děláš?
Ty a já, Stefane.
Vždycky.
Čekala jsem.
Masone?
-Co se stalo? -Jimmy mě napadl.
Cože? Proč?
-Prý jsem vyjel po Marle. -Proč by si to myslel?
Je mrtvý.
Zabil jsem ho.
Všechno bude v pořádku.
Co jsi to dneska
s Damonem a Stefanem předváděl?
-Myslel jsem, že budeš mít radost. -Měl ses od nich držet dál.
Proč tě vůbec zajímají?
Nechci, aby ses rozptyloval. Musíš najít ten Měsíční kámen.
Máš ho.
Mám ho.
UPÍŘÍ DENÍKY ozptyloval. Musíš najít ten Měsíční kámen.