Az előző részekből: Kapcsold ki!
Az embersége nélkül szívtelen.
- Most mihez kezdünk? - Bezárjuk és pokollá tesszük az életét.
New Orleansban próbáltam megtudni valamit az igazi szüleimről.
Eddig csak néhány emberen láttam ezt az anyajegyet.
Egy vérfarkas klánba tartoztak, amely valaha Louisianában élt.
Miért gondolod, hogy megkímélem az imádott Katerinádat?
Azért fogod megkímélni, mert megkérlek rá.
Egyetlen élő fivéredként megkérlek,
hogy adj nekem egy esélyt, hogy szerethessek.
Klaus, megtagadtad tőlem a szabadságot,
de van még egy utolsó ajánlatom. Van New Orleansban egy boszorkány,
Jane-Anne Deveraux, aki forral valamit ellened. Kutasd fel!
Nyugodtabban viseli a kiszáradást, mint bárki, akit láttam.
Emlékszem, amikor három napig éheztettél, egy darab
narancshéjért is sírva könyörögtem volna.
Ő nem fog könyörögni a vérért. Az kétségbeesés lenne, vagyis érzelem.
Még a nem emberi zónában van.
Mennyire kell éhesnek lennie, hogy érzelmet csikarjunk ki belőle?
Nyilván sokkal éhesebbnek, mint most.
És addig mégis mit csinálunk?
-Talán én nyújthatok némi izgalmat. -Katherine!
Az utánozhatatlan. Majdnem.
Mikor rendeztek nekem üdvözlő partit?
Ejha! Nézzenek oda, de felbátorodtál!
Ha jól tudom, Klaus azt tervezi, hogy végleg eltesz láb alól.
Az többé már nem számít. Ugyanis Klaus elment.
Várj, hogy érted, hogy elment?
A lényeg, hogy kiderült, hogy Hayley, az a vérfarkaslány kellett ahhoz,
hogy Klaus eltűnjön az életünkből. Örökre.
NEW ORLEANS
BOURBON STREET BOURBON
A héten már harmadszor vagy itt.
Gumbo-függő lettem, Jane-Anne!
A környék idős hölgyei szerint Sophie húgom
a lelke egy darabját is belefőzni a gumbóba.
Kérdezősködtem a családom után a negyedben.
-És? -Semmi.
Zéró. Egyetlen embert sem találtam, aki emlékszik rájuk.
Azért, Hayley, mert a hozzád hasonlókat már réges-rég elűzték innen.
Hogy érted azt, hogy a hozzám hasonlókat?
A Deltánál a vérfarkasok neve rougarou.
Menj ki oda, és megtalálod, amit keresel!
Légy óvatos, a Mississippi deltája veszélyes hely!
Ne tedd meg, kérlek! Mi van, ha tévedek vele kapcsolatban?
Ez a legjobb benned. Sosem tévedsz.
Csak rajta keresztül juthatunk el Klaushoz.
-Nem csinálhatná más a bűbájt? -Ki?
A boszorkák fele nem hisz neked, a másik fele pedig fél.
-Mert tudják, hogy le fogunk bukni! -Nincs más választásunk, Sophie!
Most menj! Tudod, mit kell tenned.
Jesszus!
Ez most komoly?
Jó estét! Vontatószervizt keresek.
Ismerjék meg New Orleans sötét oldalát!
Ezt a természetfeletti játszóteret, ahol az élők könnyen elvesznek,
míg a holtak vígan játszanak.
New Orleans? Mi a bánatot keres ott Klaus?
Úgy tűnik, valami boszorkányok szövetkeznek ellene.
A fivérünket ismerve azért ment oda, hogy megölje őket.
A francia negyed boszorkányaiba nem tanácsos belekötni.
Lehet, hogy találtak egy módot a meggyilkolására?
Rebekah, a családunkra kérlek, hogy ne légy ennyire kárörvendő!
Milyen családra? Bizalmatlan ismerősök vagyunk, akik véletlenül rokonok.
Remélem módot találtak rá, hogy kinyuvasszák azt a rohadékot.
Szép napot! Jósolnál nekem?
-Nincs mit mondanom neked. -Hát, ez nem túl barátságos hozzáállás.
-Hiszen nem is ismersz. -Tudom, mi vagy: vámpír és fenevad.
-Te vagy a hibrid. -Az ősi hibrid vagyok,
de ez nagyon hosszú sztori lenne.
-Hová mész? -Kiderítem, ki szervezkedik Klaus ellen.
Aztán pedig...
vagy leállítom, vagy segítek neki.
Meglátom, milyen kedvem lesz.
Keresek valakit. Egy boszorkányt.
Talán te segíthetsz megtalálni.
A neve Jean-Anne Deveraux.
Sajnálom, nem ismerem.
Csakhogy én tudom, hogy ez nem igaz.
Ugyanis tudom,
hogy te igazi boszorkány vagy a sok-sok csaló között.
Úgyhogy elég legyen a hazugságból!
Hirtelen haragú vagyok.
A francia negyedben a boszorkányok nem fecsegnek,
a vámpír nem engedi.
Ez a szabály, és nem szegem meg Marcel szabályát.
Marcel szabályát?
Meg tudnád mondani, hol találom Marcelt?
Köszönöm!
Jó voltál, öreg!
-Klaus! -Marcel!
Már vagy száz éve annak a csúnya ügynek az apáddal.
-Olyan rég lett volna? -Úgy emlékszem, elkergetett a városból.
Sok halott vámpírt hagyott maga után.
Te viszont mégis szerencsésen megmenekültél.
Az apámat, attól tartok, nemrégiben hamuvá égettem.
Ha tudtam volna, hogy visszajössz a városba, ha fülest...
Igen, Marcel?
Mit tettél volna?
Rendeztem volna neked egy parádét.
Niklaus Mikaelson!
A mentorom, a megmentőm, az ősöm!
Szerezzünk neked egy italt!
Ja.
-Jó újra látni téged. -Jó újra itthon lenni.
Kérlek, mondd, hogy a Bourbon Street jelenlegi állapota nem a te műved.
Valamivel ide kell vonzanunk a turistákat,
különben mint éhen halnánk.
Látom, a barátaid nappaljárók.
Igen, igen. Megosztottam a napfénygyűrű titkát néhány haverommal,
de csak a belső körökkel, a családdal.
Mondd csak,
hogy találtál olyan boszorkányt, aki hajlandó volt gyűrűt készíteni?
Az összes itteni boszorkány úgy ugrál, ahogy én fütyülök.
Komolyan?
Keresek egy boszorkányt. A neve Jane-Anne Deveraux.
Dolgom van vele.
Jane-Anne-t keresed?
Akkor az a legjobb, ha velem jössz.
Showtime!
Hogy van a családod?
-Az élők jobban utálnak, mint valaha. -Dobd őket!
Ha a vérrokonaid cserben hagynak, teremts újakat! Ezt tőled tanultam.
Ami az enyém, a tiéd is, mint mindig.
Még az éjjeljárók is, a söpredék.
Nem túl kifinomult társaság.
Ez a francia negyed, itt nem létezik kifinomultság.
Igen!
Jane-Anne Deveraux!
Üdvözöljétek Jane-Anne-t!
Halljuk!
Jane-Anne Deveraux!
Az a vád ellened, hogy boszorkányságot gyakoroltál,
megsértve ezzel a szabályokat, melyeknek alkotója és betartatója én vagyok.
Bevallod a tetted?
Meggyőző voltam? Az ötvenes években jogot tanultam.
Szavad ne feledd! Gyerünk, ketyeg az óra!
Ismered a dörgést. Bevallod a tetted?
Nem csináltam semmit.
Ez nem igaz!
Te is tudod, én is tudom, és utálod a tényt, hogy tudom.
Ti boszorkányok gyűlölitek, hogy minden lépésetekről tudok,
hogy nem varázsolhattok ebben a városban, mert mindig lebuktok.
Szóval ne kerülgessük a forró kását, rendben?
Áruld el, miféle mágiában mesterkedsz!
Csak nyugodtan! Megbocsátó leszek.
Hiszen végül is könyörületes ember vagyok.
Menj a pokolba, vámpír!
Na jól van.
Adok neked még egy esélyt.
Vagy mégsem.
-Ez meg mi volt? -Hé!
Gyere, dumáljunk!
A boszorkányok itt nem varázsolhatnak. Megszegte a szabályt.
Megmondtam, hogy beszélni akarok vele, nem?
Ó! Figyu, bocs! Elragadott a hév.
A boszorkányok azt hiszik, még mindig van hatalmuk ebben a városban.
Meg kell mutatnom nekik, hogy nincs.
Egy esélyt sem hagyok ki az erőfitogtatásra.
Ezt a leckét tőled tanultam.
Mellesleg bármit is akartál kiszedni belőle,
ki tudom deríteni, és ki is fogom, ígérem.
Bármi is volt az, most már nincs jelentősége.
Jó. Jó.
Akkor menjünk enni! A vérontástól rohadtul megéheztem.
Hé, Thierry a neved, ugye?
Netán van más Deveraux boszorkány is a városban?
-Te Klaus vagy. -Az vagyok.
Te pedig szomorú vagy.
Sophie, igaz?
Gondolom a nővéreddel történtek miatt bánkódsz,
-aminek az imént tanúja voltam. -Élvezted a műsort?
Egy kissé túl melodramatikusnak találtam.
Mit akart tőlem a nővéred?
Miért ölte meg Marcel?
Látom, nem egyedül jöttél.
-Ők nem velem vannak. -Marcellel vannak, csakis
ez számít. Tudom, hogy te építetted ezt a várost, de ez már az ő városa.
Azért ölte meg a nővéremet, mert megszegte a szabályt.
Szóval ha beszélek veled előttük, velem is végez.
Maguk követnek engem, uraim!
Marcel azt mondta, hogy mi vagyunk a kísérőid.
Tényleg ezt mondta? Igazán?
Akkor hadd beszéljek teljesen világosan!
Ha valamelyikőtök megint követni fog, gerinc nélkül lesz kénytelen élni.
Bocs a várakozásért, ha a gumbo miatt jöttetek, sajnos elfogyott.
Hozz a legrégebbi Scotchból a barátaimnak, tündérem!
Ha Marcel tudni akarja, mire készülök, kérdezze meg ő maga!
-Az ajtót nem ismered? -Varázsolsz.
A halott nővéremért imádkozom. Parancsolj, ródd le a tiszteletedet!
Ne akadékoskodj, Sophie!
A hibrid Jane-Anne-t kereste. Marcel tudni akarja, miért?
Ó, ez boszorkányos dolognak hangzik.
Azt mondanám, kérdezd meg Jane-Anne-t, de nem tudod, mivel Marcel megölte.
Elijah vagyok.
-Hallottál már rólam? -Igen.
Akkor meséld el, hogy mi dolga van a családodnak a fivéremmel!
-Hol van Marcel? -Ki a franc akarja tudni?
-Gondolom, ezt viccnek szántad. -Csak Marcelnek tartozom felelettel.
Ebben az esetben talán erre felelni fogsz.
A vérfarkasharapás halálos a vámpírokra. Én félig vérfarkas vagyok,
szóval megkérdezlek még egyszer. Hol van Marcel?
Hé, már itt is vagyok! Itt vagyok!
Csigavér, öreg! Diego csak vigyáz rám.
Az embereimet nem lehet bántani, ez szabály.
Nem érdekelnek a szabályaid, Marcel! És nincs szükségem gardedámra.
-Miért követtetsz mindenhová? -Gyere csak!
Értem, erőfitogtatás, vettem az adást. Higgadj le, barátom!
-Jó? A kedvemért. -Hát jó.
Akkor mutasd meg, mit csináltál ezzel a hellyel!
Miközben elmagyarázod, hogy pontosan mit is művelsz a városomban.
Kövess!
Nézd ezt a látványt!
Az ott a fejlődés.
Több szálloda, több turista, több friss vér.
Az embereknek megtanítottam, hogy nézzenek félre.
Na és a boszorkányok?
Az én időmben jelentős erejük volt, most viszont félelemben élnek.
Honnan tudod, mikor varázsolnak?
Talán van egy titkos fegyverem. Valami a tarsolyomban, érted.
Amivel tökéletesen uralhatom a mágiát ebben a városban.
-Ez igaz? -Talán igaz.
Talán csak blöffölök.
Verbénát szedsz.
Rohadtul éget,
de eggyel kevesebb dolog, amivel árthatnak nekem.
Ne dühöngj azért, amiért követtek a fiúk!
Csak mondtam nekik, hogy vigyázzanak rád, ez minden. Mi errefelé
vigyázzunk egymásra.
Friss vér.
A csapos lány egyedül sétál éjszaka.
Vagy bátor, vagy ostoba.
Meglátjuk. Ha bátor, életben hagyom, ha ostoba, megeszem.
Veszélyes dolog egyedül járkálni.
Fekete öves vagyok karatéban.
-Helló, Elijah! -Niklaus!
Micsoda kellemetlen meglepetés.
És kellemetlen fogadtatás, ami nem lep meg.
-Gyere velem! -Nem megyek sehová.
Amíg rá nem jövök, ki szervezkedik ellenem.
Azt hiszem, én már kiderítettem.
TEMETŐ
Miért jöttünk ide?
Érdekel, mire készülnek a boszorkányok?
Akkor kövess!
Sophie Deveraux.
-Ez meg mi? -Meghoztam, parancsolj!
Tudod, hogy híres vagy errefelé?
A boszorkányok esti mesét mondanak a nagy erejű vámpírról, Klausról.
Tudjuk, hogy Marcel csak egy árva utcai patkány volt,
amíg a szárnyaid alá nem vetted.
De most már ő itt az úr.
Azt tesz, amit akar, azt ül meg, akit akar,
de én megfékezem.
És segíteni fogsz.
Szóval ezért hoztál ide?
-Hallgasd meg! -Nem kell meghallgatnom.
Biztosíthatlak, tündérem, hogy nincs semmi a világon,
ami olyan fontos lenne nekem, hogy még egy percet pazaroljak rád.
-Elijah, mi ez az őrültség? -Klaus!
Meg kell hallgatnod őket!
Mind meghibbantatok, ha azt hiszitek, hogy valami piás egyéjszakás kaland,
ne sértődj meg szívem, bármit is jelent nekem.
Marcel meg tudja akadályozni, hogy valódi mágiát műveljünk,
de az egyensúly őrzőiként
mindig tudjuk, ha a természet valami újat alkotott.
Nekem például van egy adottságom. Megérzem, ha egy lány várandós.
-Mi? -Tudom, hogy lehetetlen.
-Miről beszéltek? -Niklaus!
A lány a gyermekedet hordja.
-Lehetetlen. A vámpírok nem szaporodnak. -De a vérfarkasok igen.
A mágia tett vámpírrá, de vérfarkasnak születtél.
Te vagy az ősi hibrid, az első a fajtádból,
és ez a terhesség a természet egyik kiskapuja.
Valaki mással is voltál, valld be!
Hé! Napokig fogva tartottak egy aligátorokkal teli mocsárban,
mert azt hiszik, hogy valami mágikus csodagyereket hordok.
Nem gondolod, hogy elmondtam volna, ha nem a tiéd?
A nővérem az életét adta, hogy elvégezze a bűbájt,
amivel igazolta a terhességet.
Jane-Anne áldozatával a lánynak és a gyermekének az élete a mi kezünkben van.
Ha nem segítesz nekünk megölni Marcelt,
elhiheted, hogy Hayley nem fogja megérni az első kismamaruháját.
-Micsoda? -Ebből elég!
Ha holtan akarjátok látni Marcelt, elintézem én.
Nem, nem lehet.
Még nem. Világos tervünk van, amit követnünk kell, és vannak szabályok.
Hogy mertek parancsolni nekem?
Megfenyegetni azzal, amit tévesen a gyengeségemnek hisztek.
-Nem hallgatok meg több hazugságot! -Niklaus!
Figyelj!
Öljétek meg a gyerekkel együtt!
Nem érdekel.
-Niklaus! -Ez egy trükk, Elijah!
Nem, fivérem, ez ajándék. Egy esély neked. Egy esély nekünk.
-Mire? -Újrakezdeni,
visszakapni, amit elvesztettünk, amit elvettek tőlünk.
Niklaus, a saját szüleink is megvetettek minket,
a családunk széthullott, tönkrement,
és azóta az egyetlen dolog, amire vágytál, amire mindnyájan vágytunk,
egy család.
Nem hagyom magam manipulálni.
És ha manipulálnak, akkor mi van? A lényeg, hogy a lány és a gyermeke...
a te gyermeked... élhet.
Megölöm őket. Mind egy szálig.
És azután? Visszatérsz Mystic Fallsba, ahol te vagy a gonosz, a gyűlölt hibrid?
Ennyire fontos neked, hogy mindenki reszkessen félelmében a neved hallatán?
Az emberek azért reszketnek, mert félelmet tudok kelteni az erőmmel.
Mit nyerhetek ezzel a gyerekkel? Talán erősebb leszek általa?
A család az igazi erő, Niklaus!
Szeretet, hűség, ez az erő.
Erre tettünk esküt egymásnak ezer évvel ezelőtt,
mielőtt az élet elvette a maradék emberségedet is.
Mielőtt az egód, a dühöd és a paranoiád olyan emberré változtatott téged,
akiben már alig ismerem fel a saját fivéremet.
Ezek vagyunk. Az ősi család.
És együtt maradunk örökkön-örökké.
Arra kérlek, maradj itt!
Segíteni fogok, melletted fogok állni, a fivéred leszek.
Otthont fogunk építeni itt együtt.
Szóval mentsd meg a lányt!
Mentsd meg a gyermeked!
Nem.
Azt csinálja, amit mindig.
Ha esélyt kap a boldogságra, elrohan az ellenkező irányba.
Akkor hadd fusson! A gyereknek, ha egyáltalán az övé, jobb lesz nélküle.
De neki nem lesz jobb a gyerek nélkül, és nekünk sem.
Drága, kedves Elijah! A fivérünk többnyire csak fájdalmat okoz nekünk.
Mikor hagysz fel végre azzal, hogy megpróbálj megváltást találni neki?
Majd akkor hagyok fel vele,
ha úgy látom, hogy már nincs számára remény.
Elmesélném, mi történt,
de valamiért az a benyomásom, hogy hallgatóztál.
Majd megjön az esze. Ismered Elijah-t.
Nem nyugszik, amíg rá nem veszi a helyes tettre.
Tudom, hogy szakértőnek tartod magad a testvéri kapcsolatok terén,
de fele annyira sem ismered a bátyáimat, mint hiszed.
Tévedsz.
Klaus nem lesz képes hátat fordítani ennek.
Ugyanolyan, mint én.
Manipulálunk, hatalmat akarunk, uralkodunk, büntetünk,
de legbelül minden cselekedetünket egyetlen dolog motiválja.
-És mi lenne az? -A magány,
amit gyűlölünk.
Mondd meg Elijah-nak, hogy hívjon fel! Várni fogok rá.
Hé, haver, hová tűntél az előbb?
Úgy érted, a csicskáid már nem követik minden lépésemet?
Valaki felbosszantott? Mit tehetek érted?
Azt, hogy elmeséled, mi van veled meg a boszorkányokkal.
-Jaj, már megint itt tartunk? -Igen, megint itt tartunk.
Sokkal tartozom neked, de sajnos ebben a kérdésben meg kell húznom a határt.
Ez az én dolgom. Itt én parancsolok a boszorkányoknak. Maradjunk ennyiben!
-A te városod? -De mennyire.
Ez vicces. Amikor száz évvel ezelőtt elmentem innen,
egy szánalmas kis éhenkórász voltál, aki reszketve lapult, nehogy a gazdája
megkorbácsolja. És nézzék, mi lett belőled! A birodalmad nagyura,
a város hercege.
-Szeretném tudni, hogy hogyan. -Miért?
Irigykedsz?
Oké, haver, értem. Háromszáz éve segítettél
egy elmaradott büntetőkolóniát várossá szervezni. A tiéd volt, de elmentél.
Sőt, igazából elmenekültél.
Én viszont maradtam. Nézz körül!
Most a vámpírok uralják a várost.
Többé nem kell sötétben élnünk, mint a patkányoknak.
A helyiek tudják, hol a helyük, félrenéznek.
Megszabadultam a vérfarkasoktól, és a boszorkákat is sikerült megreguláznom.
A vér bőségesen folyik, és a bulinak itt sosincs vége.
Átutazóban vagy? Maradni akarsz még egy darabig? Szuper!
Ami az enyém, a tiéd is, de akkor is az enyém,
az én otthonom, az én családom, az én szabályaim!
-És ha valaki megszegi a szabályokat? -Az meghal.
Aki erős, nem kegyelmez. Ezt is tőled tanultam.
És én nem herceg vagyok a negyedben, barátom, hanem király!
Mutass nekem tiszteletet!
A barátod néhány napon belül meghal.
Ami azt jelenti, hogy megszegtem egy szabályodat.
De engem nem lehet megölni.
Ugyanis halhatatlan vagyok.
Na most ki itt a király, barátom?
A százdolláros fickó.
A bátor csapos lány.
-Camille. Ez francia név. -A nagymamám neve.
Szólíts Caminak. Elképesztő!
-Te is festesz? -Nem, csak rajongó vagyok.
-Minden művésznek van története. -És szerinted neki mi a története?
Ő dühös.
Sötét, bizonytalan, és nem tudja, mit tegyen ez ügyben.
Azt szeretné, ha ő uralhatná a démonjait,
és nem a démonjai uralnák őt.
Elveszett.
Magányos.
Vagy talán csak túl sokat ivott ma este.
Bocs, túlteng bennem a pszichológus.
Nem.
Szerintem pontosan eltaláltad.
És te...
festesz?
Azért jöttél, hogy megint az apaság örömeiről prédikálj?
Már mindent elmondtam, amit kellett.
El is felejtettem, mennyire szerettem ezt a várost.
Én viszont nem.
Sok száz évet töltöttünk együtt. Mégis egy kezemen meg tudom számolni,
hányszor volt igazán boldog a családunk.
Rossz volt elmenni innen.
Nekem is.
Mi jár a fejedben, fivérem?
Ezer éven át félelemben éltem.
Valahányszor letelepedtem valahol,
apánk felkutatott,
és elüldözött.
Gyengének éreztem magam miatta.
Amit gyűlöltem.
Ez a város egykor az otthonom volt.
De a távollétemben Marcel mindent megszerzett, amire valaha vágytam.
Hatalmat, hűséget, családot.
A saját képemre teremtettem, de túlszárnyalt engem.
Azt akarom, ami az övé.
Király akarok lenni.
És mi lesz Hayley-vel meg a babával?
Egy királynak örökös is kell.
Szóval milyen megoldást javasolsz?
A fivéreknek be kell épülnie Marcel világába,
a belső körbe, a nappaljárók közé, ott fogjuk kezdeni.
A barátai, a családja. A legérzékenyebb pontján fogjuk megtámadni.
Volt időm aludni egyet a dologra.
Nem vagyok az ellenségetek. A családom és én cserben hagytuk ezt a várost.
Marcel viszont nem.
A vérem meggyógyítja.
Mintha mi sem történt volna.
A negyed a te otthonod, de szeretnék maradni egy darabig.
Ha még mindig szívesen látsz.
Caroline? Ahol most vagyok, az az egyik kedvenc helyem a világon.
Körülvesz az étel, a zene, a művészet, a kultúra.
De csak arra tudok gondolni, mennyire szeretném megmutatni neked.
Talán egy nap majd megengeded.
Szóval ennyi? Csak úgy csomagoljak össze, és menjek el örökre?
-Mondjak le az életemről, a gyógyírről? -A gyógyír amúgy is ostobaság.
Ha bevennéd, megfosztana mindentől, ami vagy, és mégis miért?
-Néhány iskolai bálért? -Az emberi létért, családért, gyerekért.
-Azért vagyok itt, hogy ezt felajánljam. -És ha azt mondom, nem kell?
Tőrt döfsz a szívembe, és egy ládába dugsz?
Mindent elmondtam.
A családodnak szüksége van rád.
De csakis rajtad áll, milyen döntést hozol.
Nem tartozom neki semmivel.
Nem kívánok neki se boldogságot, se szerelmet.
Itt maradok, és úgy élek, ahogy akarok.
És ha van eszed, te is tedd ugyanezt!
Igaza van.
Legyen eszed, Elijah!
Klaus egy dühöngő őrült, és semmi esély rá, hogy meg tudod menteni.
Kezdjen egyedül ebbe az új kalandba, te meg én pedig induljunk a sajátunkra!
Olyan sokat vesztettem az életemből Klaus miatt. És te is.
Most rajtunk a sor. Elijah, kérlek!
Katerina!
Ég veled!
-Jaj, de szörnyen nézel ki. -Éhes vagyok.
-Nem mintha érdekelne. -De érdekel.
Épp ez a lényeg.
Engem érdekel. Téged nem érdekel. Ideje, hogy ez megváltozzon.
-Verbéna? -Na, milyen érzés?
Fáj, hogy becsaptalak?
Dühös vagy, mert fájdalmat okoztam? Vagy félsz?
Mert tudod, hogy ez csak rosszabb lesz.
Játszani akartok, fiúk?
Rajta!
Lássuk, ki törik meg előbb!
Én
vagy ti. ki törik meg előbb!