Az előző részekben:
- Te meg ki vagy? - Maga kicsoda?
Ó, Istenem! Ő az anyám.
Csak két börtönvilág létezik. Az egyik az enyém. A másikat azért hozták létre,
hogy bezárják anyádat és az eszelős sleppjét.
- Halljam, hogy hozhatjuk vissza! - Az anyád ripper.
Ő a valódi Sarah Salvatore.
Ráveszem arra, ami még álmában sem jutna eszébe,
és könyörögni fog, hogy hadd legyen vámpír.
- Terhes vagyok. - Gyere hozzám!
Igen.
Anyu meghalt. Azt akarom, hogy múljon a fájdalom.
Ha valaki megpróbálkozik valamivel, hogy visszakapcsoljon,
a legrosszabb rémálmotok leszek.
- Tetszel nekem. - Állj le!
Gyere vissza! Mi a fenét akarsz Sarah-tól?
Meg fogom őt ölni.
Ha meg akarja menteni a kis unokahúgát,
ki kell kapcsolnia az emberi énjét.
- Ne merészeld azt mondani, kikapcsoltad! - Csak ne felejts el visszahozni!
Durván tolod, nem igaz?
Ne mászkáld össze!
Épp most mostam fel.
Bocsáss meg, Hamupipőke!
- Mit művelsz? - Stefannal kissé beindultunk.
Közben pár dolog összetört.
Visszaállítom az eredeti állapotokat.
Az emberi érzések kikapcsolásának lényege,
hogy ez ne izgasson.
Ebbe a suliba járok.
És szeretnék is itt maradni.
De amint bármi gyanús történik,
betörés, rongálás, gyilkosság,
felborul a kellemes kis életem.
És egy cellában rohadva végzem ahelyett,
hogy azt tenném, amit kell.
Készülnék a holnapi meghallgatásomra.
Te, Caroline Forbes, az embertelen vámpír
- fellépne a sulidarabban? - Musical.
És ha nem tudnád, drámaszakos vagyok.
Te mi járatban vagy itt?
A telefonkeresőm vezetett ide.
Habár azt nem súgta meg, mi szükséged volt rá az este.
Csak neked volt meg Sarah Salvatore száma.
- Minek kellett a száma? - Életveszélyes helyzetbe hoztam,
hogy Stefan kapcsolja ki az emberi lényét.
Ez zseniális és egyben szörnyen ijesztő.
- Mondd, hogy még él! - Életben van.
Feltéve persze, ha túlélte a fertőzést, amit Liam amatőr műtétje okozott.
Ezek szerint Stefan emberi volta már a múlté.
Mint mondtam, nem akadályozhatja semmi a kis életemet.
Úgyhogy javaslom, hogy kerülj el!
Ha nem haragszol,
készülnék a meghallgatásomra.
- Milyen volt a buli? - Ó, hát, tudod,
hangos, béna, buliszerű.
Tudnom kéne valamiről?
Nem akarsz valamit elmondani a bátyádnak?
Mondd, hol vannak a fegyverek?
- Tessék? - A számszeríjat, a verbénagránátokat.
És Jeremy szerkóját.
Ja, igen, a trónban.
Látom, Elena beárult. Döbbenet.
Nem a legjobb alkalom kikapcsolni, öcsi.
Hogyha jót akarsz magadnak,
ma jó messziről elkerülsz.
- Óvatosan! - Hol vagyok?
A Whitmore Kórházban. Dr. Laughlin vagyok.
- Az éjjel... - Úgy tűnik, egy kicsit túl sokat ittál.
Egy professzor talált rád. Ájultan hevertél.
Halványan rémlik is.
Azt hiszem, valami szünidei buli volt.
- Haza kell mennem. - Tévedsz. Nyugton kell maradnod.
Egy ideig megfigyelés alatt leszel.
Kiszáradtál. Érted?
Azért szólnék...
hogy nem értékelem, hogy a kórházamból természetfeletti fogdát rendeztetek.
Tavaszi szünet van. A campus, akár egy szellemváros.
Vigyáznunk kell rá, amíg Elena vére
ki nem tisztul a szervezetéből.
Ha nem akarsz
még egy Salvatore-vámpírt meghívni az esküvőnkre.
Kezdem úgy érezni, hogy el kellene szöknünk.
Igen. Egyetértek.
Az éjjel felejtésre bűvölték.
Majd visszamegy a Duke-ra biztonságban,
mivel halvány fogalma sincs a történtekről.
Duke.
Nem is rossz.
Kicsit fennhéjázó, de azért aranyos.
- Ugye? Kis Duke. - Várjunk!
Most neveket keresünk?
- Te nem kerestél? - Nem.
- Persze. De igen, gondolkodtam rajta. - Mondj egyet!
Josette, az ifjabb.
Na, tűnj a szemem elől!
Vizitelek.
Damon!
Mondd csak, mit művelsz?
Egészséges dühkezelési módszert keresek.
Még nem találtam. Stefan emberség nélkül egy szívásra van
a ripper Stefantól. És minden egyes eltelt nap
egy évnyi bűntudatot jelent, ha végre észhez tér.
Igen, és...
nem kéne szaporítanom a rossz hírek amúgy is szörnyű halmát,
de nem csak Stefant vesztettük el.
A reményt is Caroline visszaváltoztatására,
mivel Stefan a lelki kapcsolója.
- Nem, kösz! - Jobb lesz, ha elveszed,
mert mindjárt ezen vetem be.
Jó.
Ki ez?
Ő Lillian Salvatore.
- Az anyád életben van? - Igen.
Kiderült, hogy 1903 örök börtönében senyved több mint egy évszázada.
- Az anyád életben van. - Ó, igen, él és virul.
Nem a fenyődobozban, amit 1858-ban ástunk el,
és vámpír, és nem is akármilyen vámpír, hanem...
Damon, az anyád életben van.
De ripper, Elena.
Teljesen érthető.
Stefan mindig a mama pici fia volt.
És mégis mennyire volt az?
Képes volt bármire, ha azzal kivívja az elismerését.
Ahogy én is. Imádtuk őt.
Ő volt a mindenünk.
Mi van?
Nem! Na, nem!
Így szerezhetjük vissza Stefant.
Ne mondd nekem, hogy nem az anyja a lelki kapcsolója!
Az a nő annyi embert ölt meg,
hogy a gyülekezet örökre sarokba állította.
Egy ripper miatt nem szabadíthatunk ki egy másikat.
Gondolj bele! Ha sikerül, nemcsak Stefan és Caroline tér vissza.
Hanem az anyátok is.
Kicsit sem szeretnéd őt viszontlátni?
Ismerek két boszorkányt, aki segíthet.
Nem segítek neked.
Utálom Kait. Mégis, amint visszatértem,
rám erőltetted a kamu bocsánatkérését.
Már bocsánatot kértem az aljasságomért.
És 24 óra elteltével ismét arra kérsz,
- hogy működjek együtt vele. - Szükség van rá, hogy átmenjünk 1903-ba,
és Bennett-vér is kell a bűbájhoz.
Figyelj, átmegyünk, fogjuk anyámat,
visszakapcsolja Stefant, ő visszahozza Caroline-t, lelki dominó!
Hé, mindenki jól jár!
Ha kapsz a véremből, megteszed, hogy végre leszállsz rólam?
Meglehet. Habár...
nem árt, ha velünk tartasz.
Maradj velem, Bonnie Bennett!
És talán választ találsz az imáidra.
Az 1903-as aszcendens?
Naná! Máris előkapom a zsebemből.
Ha őszintén szeretnéd jóvátenni
a nekem okozott sok szenvedést,
itt az alkalom.
Oké, csak az a probléma, hogy a Gemini titkolta
a börtönvilág létezését generációkon át.
Így ez ügyben
ősi szövegeket kellett tanulmányoznom,
valamint álcázó bűbájokat hatástalanítani.
Várjunk!
Ó, különös.
Itt volt a zsebemben.
Amikor Damon szólt, keresgélni kezdtem.
És ha akarom, anyucit kiszabadíthatom.
A gyülekezet újsütetű vezetőjeként még csillagászati esemény sem kell.
Halljam, mi a trükk?
Csak veled megyek.
Nyugi, bulis lesz.
1903, az Aranykor.
Nem vágysz időutazásra?
Inkább pusztuljak el kolerában, semhogy veled lógjak.
Valószínűbb, hogy Caroline keze által halsz meg.
Valami ostoba oka lesz. Mondjuk nem akar mosni,
és te csípős megjegyzést teszel, ő meg kitépi a nyelvedet.
Bárcsak lenne mód egyesíteni őt emberi lényével!
Hahó! Fogadok, hogy csúcs voltam.
Megható. Tényleg.
Habár erősen hiányoltam a hitelességet.
Mi a fenét művelsz? Ő volt a rendező.
Te meg egy embertelen vámpír vagy, aki bánatról énekel.
- Ez csupán előadás volt. - De mennyire!
Legfőképpen ezzel az alaposan kialakított stréber diákképpel.
Te éltanuló.
Nem teszel semmi olyan rémséget,
amit egy év múlva,
miután visszakapcsolod magad, megbánnál. Ó, leszámítva,
hogy tönkretetted az életemet.
Mivel kikapcsoltad az emberi lényedet, nem érdekelhet, hogy boldogulok.
Nem, ebben tévedsz.
Mert hozzád hasonló embertelen lényként hajlok a helytelen cselekedetekre.
De ellenben nincs kidolgozott módszerem a kontrollra.
- Ez nem az én bajom. - Hát, nekem köszönhetően az lesz.
Ha szétesik az életem, amikor ismét ember leszek,
a tiéd is tönkremegy.
Mert amint végeztem veled,
belefulladsz a megbánásodba.
Valóban bosszút akarsz állni?
Igen, pontosan.
És ez...
a kontrollmániás rémálma.
Mivel én felrúgom a rendszeredet.
Így foglak...
belevinni a rosszba.
Apró lépésenként.
Amíg meg nem törsz.
A csudába! Krokodil Dundee hívott, hogy add vissza a kését.
Képzeld, ő már lejárt lemez, ez meg nem poén.
Ez elfogadható öltözék 1903-ban?
Ácsi, ki mondta, hogy jöhetsz?
A nőért, aki életet adott két nagy szerelmemnek?
- Én. - Bár nagy a hatalmam,
de nem tudok egész tömegeket átvinni.
Persze, ezért vagyunk itt ketten.
- Mehetünk? - Jó, keressük meg anyut!
Mondjátok, nem festői szeglete ez a pokolnak?
Menjetek csak! Kaijal megpróbáljuk bemérni az aszcendenst.
De Kainál is van egy. Minek nekünk még egy?
Nem léphet át világok között.
Vagyis meg kell találnunk az itteni tükörképét.
Világvándortankönyv tizedik oldal. Mehetünk?
Nem akarlak itt hagyni vele.
Megleszek. Már megjavult, rémlik?
Az új Kai.
"Új Kai"?
- Hát hiszel nekem? - Egy frászt!
Csak azt akarom, hogy nyugodtan kutassák Lilyt.
Fogd be, és keressük az aszcendenst!
Ó, a csudába! Rendben van a motorod?
- Adjak pénzt buszra? - Komolyan?
Most tömtem be a rendező tetemét egy kályhába.
Tudod, milyen nehéz meghallgatást intézni ilyenkor?
Jaj, menj már! Neked könnyen megy, Caroline.
Csak könnyes szemmel bedobod anyád temetését,
kijátszod a ráklapot, és máris az van, amit szeretnél.
- Tévednék? - Többször nem figyelmeztetlek.
Tűnj innen!
Az okos, visszafogott Caroline...
nem lépi át a határt.
Van önfegyelme, de nagyon béna bosszúálló.
Szétkaptam a mocidat.
Én a fogaimmal téptem le a rendeződ fejét.
Istenem, Caroline! Te szó szerint szétcsavaroztad ezt a mocit?
Beletelik vagy tíz percembe, hogy összerakjam.
Szégyent hozol a világ összes embertelen vámpírjának fejére.
- Összeszedtem párat. Mehet? - Gondolkodtam.
És egy Alaric nevű személy nem adhat nevet más embernek.
- Magamnak nem én adtam. - Igaz.
Akkor vétójogot kapsz.
Helyes. Megvétózom a Duke-ot.
Mindjárt visszahívlak.
- Mit keresel itt? - Remélem, van annyi verbénád,
hogy eljuttassuk a szöszit innen a bűntársával együtt a Salvatore-cellába.
Felfogtad, hogy ember vagyok, ember?
Két lelkiismeretlen vámpírral szemben?
Vagy úgy!
A csajodnak babuka van a pocakjában, és berezeltél.
Vámpírhallás.
Tudod, szeretném, ha a gyerek az apjával nőne fel.
Hogyne, egy gyáva apa mellett.
Megtaníthatod futni a labda elől.
Ha pecázni mentek, menekülhettek a haltól.
A lakásomon vannak a fegyverek.
Megtennéd, hogy elgondolkodsz rajta,
milyen őrült dolog itt állni a házban, ahol felnőttél?
Damon, milyen cuki voltál!
Ó, köszi!
Csakhogy az Stefan.
Én...
ez vagyok.
De nem bájologni jöttünk. Fogjuk az aszcendenst, megkeressük anyámat,
miután meg visszakapcsolta Stefant, kitaláljuk, mit kezdjünk vele.
- Vagy adhatnál neki esélyt. - Mégis mire?
Hogy kinyírjon még egy hajónyi embert?
Stefan is ripper volt.
- Róla nem mondtál le. - Lily 1858 és 1903 között
Európát járva gyilkolt, míg mi gyászoltunk.
Nem túl kedves anyai húzás.
Anyám meghalt, amikor elhantoltuk az üres koporsót.
Arra kell, hogy visszaadja nekünk Stefant.
Damon?
Szervusz, anya!
Volt idő, hogy számoltam a napokat.
Néhány év múlva feladtam,
de tekintvén bizarr külsőtöket...
Már több mint egy évszázada itt van.
Igen, jöttünk volna hamarabb,
de azt hittük, jó helyen vagy a családi kriptában.
- Tévedtem. - Valóban meghaltam 1858-ban.
Miután egy ápolónő vámpírvérrel itatott.
Eszedbe sem jutott, hogy minderről értesíthetnél minket?
Hogy került ide, Mrs. Salvatore?
- Mrs. Salvatore? - Nem tudom, hogy szólítsam.
Kérlek, szólíts Lilynek!
Október 31-én, 1903-ban
érkeztem a New York-i kikötőbe.
Az éjszakai égbolt életre kelt a gyönyörű ragyogó fényektől.
És egyszer csak rám támadt egy gyülekezet.
Mire feleszméltem, eltűntek.
Mindenki eltűnt.
Éjszaka ugyanazon fények táncoltak az égbolton,
ahogy azóta is.
Ez a börtön. Sok embert bosszanthattál fel.
Mintha egy másik élet lett volna.
Diétázol?
Már kiürítettem minden mészárszéket
és minden hentesszéket
a New Yorktól Mystic Fallsig vezető úton.
Ez lenne az utolsó adag itteni vér.
Hetente két csepp, hogy ébren maradjak.
Ez borzalmas lehet.
Boldogulok.
Hallom, a háború alatt változtatok át.
- Apátok biztosan dühöngött. - Persze.
Azután Stefan átharapta a torkát.
Bocsássatok meg! Kegyetlen vagyok, de Stefan jól tette..
- Gyűlöltem azt az embert. - Ó, tudok róla.
Annyira, hogy ráhagytad a gyerekeidet,
miközben te csatlakoztál a ripperkoalícióhoz.
Nahát! Örömmel látom, hogy önmagadhoz hű maradtál.
Hogy van az öcséd?
Hahó!
Van itt valaki?
A francba, Stefan, mit akarsz?
Hoztam neked egy olajágat.
Gondoltam, a sok éneklés meg hullatömés után
megszomjazhattál.
Na, látod? Így kellene viselkednie egy embertelen vámpírnak.
Én valódi fájdalmat okozok.
- Hagyj békén! - Miért? Talán fel akarod adni?
Végre megszeged a szabályaidat?
Eressz már el végre!
Ugyan már! Hagyd magad!
Ígérem, jó érzés lesz.
Nem hagyom, hogy taccsra vágd az életemet.
Sebaj, akkor kioltom.
Milyen szép a tenyered!
Tudod, miért vagyok itt?
Mert a bűntudattól aludni sem tudok.
Nem várom én el, hogy higgy nekem. De nagyon kérlek, adj egy esélyt!
Bonnie, figyelj rám!
Bocsáss meg!
- Istenem, én ezt nem akartam. - Mégis megtetted.
Mert habár igazad mondasz,
a régi éned most is benned él.
Az aszcendens erre lesz.
Szerinted én visszakapcsolhatom Stefan emberi énjét?
Stefan utolsó emléke magáról egy angyal,
aki biztosította, hogy jó helyen van.
Úgyhogy megint az az angyal leszel.
Nem kell tudnia, valójában milyen elcseszett vagy.
Szívesen segítek. Minden vágyam, hogy őt viszontlássam.
- Akkor csomagolj! - Csodálatos.
Szólok a többieknek.
- Kiknek akarsz szólni? - Olyan sokat tudsz.
Feltételeztem, tudomással bírsz a társaimról.
Mondd, milyen társaidról?
Barátaim!
Ő Damon fiam.
Most hazavisz minket.
Na, tessék! Ilyen egy példamutató apuka.
Damon évekig volt veled összezárva. Hogy nem nyírta ki magát?
Egy másik okostojás. Ezért vagy az ivócimborája.
Habár a szoptatás idejére le kell állnod.
Egyáltalán mit akarsz itt? Hiszen gyűlölöd Stefant.
Igen, igaz. Ráadásul van egy komplett bosszútervem ellene.
De ahhoz, hogy igazán bántsunk valakit, annak éreznie kell.
Csak azért akarod, hogy ember legyen,
hogy tudja, mennyire gyűlölitek egymást?
A játék párban mókásabb.
Az éjjel egy ártatlan lánynak csaknem kivágták a lépét,
mert belerángattad az életedbe.
Ha így képzeled el a mókát, nem ártana alaposan a tükörbe nézned.
És minek? Hogy átértékeljem az élet iránti érdektelenségemet?
Nem, hogy rádöbbenj a mély, nyilvánvaló magányodra.
Megfogtál.
Igen, tudom. Szánalmas senki vagyok,
míg te odahaza megkaptál mindent. Nőt, gyereket, halált.
Irigyellek.
Mit művelsz?
Mit keresel te itt? Most van a tavaszi szünet?
Amikor tanulhatunk.
Ő jól van?
Istenien.
Bölcs húzás, te vadbarom!
A lazaság második szabálya: Nem védünk idegeneket.
Bújj el a szobádban! Később beszélünk.
Összefoglalván,
a lazaság azt jelenti, idióta vagy,
növeled a lebukás esélyét,
és ami a legszörnyűbb, esztelen hozol döntéseket.
Enzo!
A francba!
Ezek a vámpírok itt éltek magával együtt mindvégig?
Mindenhová együtt mentünk.
Ugyanazon a hajón utaztak, szerencsétlenek.
Ezek a szerencsétlenek
ugyanolyan affinitást éreznek a vérszíváshoz netán?
Ellenkezőleg.
Ők voltak, akik megmentettek attól az énemtől.
Azért száműztek, mert szörnyeteg voltam.
Megbánás nélkül ittam abból, akit az utamba sodort a sors.
De itt raboskodva végre
szembenézhettem az állattal, amivé váltam.
És amint elfogyott a készlet,
a barátaim lemondtak az adagjukról értem.
És tudtam, ha annyit fogok inni, amennyit a testem követel,
nem ébreszthetném fel őket.
Így megtanultam visszafogni a vérszomjamat.
Értük.
Ezek az emberek tettek ismét emberré.
Hozom is a vért, hogy felébresszem őket.
Nemcsak ripper, de még eszelős ripper is.
- Vagy csak felelősséget érez irántuk. - Ne hülyülj már!
Vámpírbabaházat tart.
Damon.
Ez nem az aszcendens?
De.
Bonnie miért nincs itt?
Mert Bonnie nem az aszcendenst keresi.
Innen erősebben érzem.
Itt kell lennie az aszcendensnek.
- Ugyan miért lenne itt? - Azt nem tudom. Nem én tettem ide.
Ha nem hiszel nekem, miért töltötted velem a napot?
Miért hoztál ki a semmi közepére?
Itt nyugodtan leszúrhatlak.
Meg se hallanák a sikolyodat.
Mert talán igazad van.
A lelkem mélyén hiszem,
hogy van benned egy szikrányi jóság.
És igazad lenne.
Keresem. Keresem, és nincs.
Nem rejtették az aszcendenst egy kupac...
Bonnie!
- Mit művelsz? - Elnyerem a bizalmadat,
majd pedig hátba szúrlak.
- Pocsék érzés, nem igaz? - Kérlek, ne!
- Ne! - Ne hagyjalak a hóban magadra?
Ne vegyem el az életkedvedet?
Csaknem végeztem magammal miattad.
Kérlek, hidd el, megváltoztam!
Tudom.
Csakhogy én is.
Legalább még lélegeznek.
Damonnek fontos dolga lehet, ha a B osztagot küldte.
Mit gondolsz? Ne küldjünk üzenetet neki?
- Mit művelsz? - Nem akarom,
hogy két holttestet hagyj a takarítóknak.
Ráadásul megölnéd Elena egykori gyámját és a bátyád legjobb barátját.
Bezárjanak, és kínzással hozzák vissza az emberi lényedet?
Milyen fárasztó lehet túlagyalni mindent.
Megtagadni a gyilkos ösztönt.
Hogy tüstént végezzünk velük.
Húzz innen!
Jó.
Ha ezt akarod.
Hé!
Hé, most meg hová mész?
Azt hiszed, nem tudok rólad mindent?
Én tanítottalak meg rá, hogy fogd vissza magad.
- Nyugalom, és ne sikíts! - Stefan, mit művelsz?
Azt, aminek te ellenállsz.
Ha fel akarsz cukkolni, nem sikerül.
Nem kell törnöm magam. A lelked mélyén ugyanolyan vagy, mint én, Caroline.
Rajta! Csak egy percre átlépheted a határt.
Annyira szép nyaka van.
A vámpírsleppednek meg kell várni a következő vonatot.
Egy boszit buktunk.
Itt akarod hagyni őket?
Nem, Damon, hisz engem nem menthetsz meg nélkülük.
Majd visszajövünk értük. Ígérem. Menjünk!
Damon, nézd csak! Az ott az Aurora Borealis?
Vagyis a kifelé vezető út.
- Megvan? - Persze.
- Helyes. - Szórakozik velem?
Lássatok hozzá a bűbájhoz!
Én érte megyek.
Ideje felkelni.
- Ne! - Megmondtam, hogy nem jönnek.
- Mit műveltél? - Majd rendeztek találkozót.
- Gyere! - Látom, nem fogod fel.
- Nem hagyhatom itt őket. - Nagy kár.
Ők a családom.
Ezek az emberek a családom.
Lehet, hogy ezek a rémek a családod, de Stefan Salvatore meg az enyém.
És ha most nem segítesz neki, hagyom, hogy itt rohadj meg!
Megértetted, anya?
Damon!
Bonnie!
Csini ez a neglizsé.
Enzo, szia!
Hívtalak az este?
Üzentél, hogy találkozzunk, de nem rémlik, hogy együtt voltunk.
Figyelj, Sarah...
Baklövés volt belevonni az életembe.
Miért tetted?
Talán csak mély és nyilvánvaló magányból.
Bevallom, pusztán gyalog volt ebben a játszmában,
amit már nincs kedvem játszani.
Nem vagy átlagos lány, Sarah Salvatore.
Jobban érdemelsz.
Sarah Salvatore?
Miért szólítottál így?
- Ó, jaj! Ez súlyos. - Mi a baj?
Egy hülyéhez megyek hozzá.
- Ma meghalhattál volna. - Más napokkal ellentétben?
Tizennyolc évig. Addig próbálj életben maradni!
Neveljük fel a babát!
Aztán kiengedjük a világba,
te meg mászkálhatsz puskákkal és vámpírokkal, és elmeheted az eszed.
Vili?
Jó.
A világ effélével van tele.
Jobb, ha mielőbb belerázódsz.
- Megtaníthatnál. - Az Stefan terepe.
Talán oktatást is tart, miután visszaadtad a józan eszét.
Stefan jól mondta.
A temetésem előtt meglátogatta egy angyal.
Én.
Akkor változtam át,
és látni akartam a fiaimat.
De amikor lehajoltam, hogy a fülébe suttogjak,
erősebb lett az éhség.
Csupán a vénái lüktetését hallottam.
Vérszag áradt.
Így hát eljöttem.
A ti érdeketekben.
És bármennyire is fájt szíveteknek a hiányom,
a tiétek nekem kétszeresen is.
Jó tudni.
Most aludj egy kicsit!
Damon!
Igen?
Bármennyire is szeretném, hogy ismét megismerkedjünk egymással,
félek, hogy nem lehetek önmagam,
míg nem csatlakozom a hátrahagyottakhoz.
Mikor megyünk el értük?
Hamarosan. De ne félj!
Nem megy sehová a börtönvilágod.
Hol tartják az ételt?
Ó, francba!
Ti meg kik vagy...
Jobb, ha leltárt írsz a vérhűtőről,
mielőtt Lily felébred.
A szemét örökölted.
Ezt magaddal hoztad?
Az egyetlen babafotót a pasimról? Persze hogy elhoztam.
Add már ide!
Örömmel láttam ma egy új oldaladat.
Csalódottat és téveszmést?
Minden nap láthatod.
Egy anya fia vagy.
Csak eszköz Stefan visszaszerzésére.
Tudom, ő nem az a nő, akire emlékszel,
de adj neki időt!
Szerencséd, hogy imádnivaló vagy,
mert az örök optimizmussal nagyon bosszantasz.
Csakhogy tapasztalatból tudom,
hogy a jót keresni valakiben sosem elvesztegetett idő.
Elhagyta a gyermekeit, hogy egy vámpírcsalád gyámanyukája legyen.
Szerintem jó ideig kéne keresgélnünk.
Még jó, hogy előttünk az örökkévalóság.
Nem is volt vészes.
Na, ugye? A kontroll túlértékelik.
Nem is rémlik, hogy kerültem vissza a szobámba.
Hol van a blúzom?
Azt hiszem, a lány közelében, akit kivéreztettünk a folyosón.
Igazad volt.
A te módszered sokkal szórakoztatóbb.
Ó, szia...
Bon-Bon!
Bocsi!
- Rosszkor jöttem. - Nem, semmi baj.
Már amúgy is be akartam nézni Richez,
hogy megkérdezzem, mi volt Stefannal és Caroline-nal.
Remélem, fontos.
Csak köszönöm, hogy segítettél megnyugvásra találnom.
Tudod, az a dilis nő odafent
arra vágyik, hogy megnyissa azt a börtönvilágot.
Sosem megyünk oda vissza, ugye?
- Nem, dehogy. - Helyes.
Hoztam neked valamit. Ajándék 1994-ből.
Már átadtam volna, de hülye voltál,
- nem érdemelted meg. - Hát, ez...
Ugye ez nem az, amire gondolok?
Ha nincs az üzid, meg az Új-Skócia-térkép,
sosem ugrik be, hogy ott a varázsszikla.
És akkor sanszos, hogy ma nem lennék itt.
Így a kis utazásomból hoztam szuvenírt.
A gyógyír.
A vámpírizmus ellenszere.
Tudtam, hogy szeretnéd megszerezni.
Kilométerpontosan megvolt az útiterved.
Miért adod nekem?
Mert anya meglepően boldog vámpírként.
És mert hiszem, hogy Caroline-t visszaállíthatjuk
az eredeti formájába.
De főként, mert tudom, hogy ezt Elenának akartad.
És mi van, ha már nem akarom?
Az nem tartozik rám.
Csak befejeztem, amit elkezdtél. Ebben te döntesz.
Csak tőled függ. it elkezdtél. Ebben te döntesz.