בפרקים הקודמים של "יומני הערפד"...
התרופה לערפדות. ידעתי שאתה רוצה בה בשביל אליינה.
מה אם אני כבר לא רוצה בה בשבילה עכשיו?
אם מישהו ינסה להדליק מחדש את האנושיות שלי
אני יהפוך לסיוט הכי גרוע שלו.
טיי, תפסיק!
שלום, אימא.
אתה מאמין שאני יכולה לחבר מחדש את סטפן לאנושיות שלו?
ואחרי שנעשה את זה, אז נציל את החברים שלי?
הם היו ידועים ככופרים, ערפדים בעלי כוח של מכשפים,
האישה הזאת הפכה אותי למפלצת ואז נטשה אותי.
מי זאת?
הניסיון העלוב של דיימון להחזיר לי את האנושיות.
תרשה לי לנחש. ואז תחזיר לי את האנושיות.
נראה לי שלא.
לעולם לא אעזוב אותך שוב.
אימא.
אתה צריך לצאת בעקבות קרוליין.
אמצא אותה.
מלאך.
איזה חמוד המקום הזה?
מקסים.
טוב. נזרום איתך.
אתה מאתר אותי בבר,
שבו הייתי שמחה בהחלט לשתות מצוות המלצרים,
כדי שתוכל להתבכיין לי על כמה אימא שלך כלבה...
איזו מין אימא לא אוהבת את הילדים שלה?
מה שתגיד. אז היא טוותה לך רשת שקרים
ולא הצליחה להפעיל את מתג האנושיות שלך,
ועכשיו אתה רוצה לאכול אנשים,
ואני לגמרי בקטע.
אז מה לעזאזל אנחנו עושים באכסניה בגרוב היל?
חשבתי שנצא להפסקה קטנה.
שלב ראשון, לשכנע אותה שהאנושיות שלי עדיין כבויה.
אספר לה שההיתקלות שלי באימא שלנו לא השפיעה עליי
ושאני רוצה להמשיך לחגוג.
תראו תראו.
לסטפן הקדוש יש תוכנית.
תרשה לי לנחש, מי שמחזיק בחתלתול רשאי לדבר על הרגשות שלו.
לענות אותה עד שהיא תישבר. -נמכר.
יש צורך להזכיר לכם שבפעם האחרונה
שקרוליין חשבה שאנחנו מנסים להדליק את המתג שלה
היא יצאה למסע קטל?
הפעם היא לא תגלה.
למי אתה מתקשר? -אפשר לשלוח לי מגבות
לחדר, בבקשה?
תודה.
אני רעב, אז חשבתי שנוכל לשתות ממי שיעלה אותן.
רואה? הוא יהיה משכנע.
טוב. נניח שהיא תאמין לך.
מנין לך לדעת שהיא תרצה לראות אותך שוב?
היא תרצה לראות אותו.
דיימון, שתוק.
זה הימור מסובך בשבילך, נכון, אחי?
היא תצפה להרבה. -טוב.
מה אני מפספסת כאן? -שום דבר.
רק רגע. אתה וקרוליין...
עשיתם את זה? כן.
זה היה אחרי שהיא כיבתה... לא משנה.
זה לא בדיוק איך שרציתי שדברים יקרו,
אבל אני לא יכול לשנות את זה עכשיו, אז אפשר לרדת מזה?
טוב. נושא כאוב.
מובן.
מה נעשה אחרי שתזכה באמונה?
נרוקן ממנה את הדם,
נחליש אותה, ואז נפגיז אותה בכל מה שהיה יקר ללבה...
זיכרונות ממי שהיא הייתה, החברויות שלה, אימא שלה.
הבאת את זה? -כן.
מה זה?
קרוליין נפטרה מכל מה שהיה קשור לחייה הקודמים.
אימא שלה שלחה את המכתב הזה, בכוונה שהוא יגיע אחרי מותה,
והוא הגיע, אבל קרוליין כבר כיבתה את המתג.
זה יכול להצליח. -בטח.
אלא אם כן היא רוצה זמנים סקסיים עם סטפן במקום מתקפה נוסטלגית.
לא אניח לזה לקרות.
מה אתה עושה עכשיו?
מכין לנו משקאות.
איזה ג'נטלמן.
ארוחת ערב.
מגבות!
בטוח שאתה רוצה לעשות את זה?
בוא נגמור עם זה כבר.
סטפן?
כן.
מה קרה?
תפסו אותנו.
שלום.
היי.
איזו הפתעה. הייתי בסביבה.
חשבתי לקפוץ לביקור ולהביא לידידה שלי משקה מעורר.
תודה. מה זה?
לאטה מוקה פרפה-משהו.
לא יודע. ניחשתי.
רואים. אליינה סיפרה לי שמצאתם את קרוליין, איזה יופי.
הקטע המצחיק הוא שהיא לא הזכירה שום דבר בנוגע לתרופה לערפדות.
רק אל תגידי לי שאמרת משהו. -לא.
מתברר שגם אתה לא. -כן. הייתי עסוק.
אימא שלי בעיירה. הייתי צריך למגן אכסניה בעבור ערפדים.
יש לך מושג על כמה אנשים הייתי צריך להפעיל שליטה מוחית כדי להוציא את זה לפועל?
מתארת לעצמי שלא מעט, מה שגורם לי לתהות
איך היה לך זמן להביא לידידה שלך קפה.
שמעת פעם על הלירידים של אפריל? -כן, גם אני לא.
בכל אופן, זה כוכב שביט מטופש שאימא שלי חושבת שהיא תשתמש בו
כדי לשחרר את החברים שלה מעולם הכלא של 1903.
טוב, אבל אנחנו לא משחררים את האנשים שלה.
יכול להיות שחיזקתי את האפשרות הזאת
כשנתתי לה לשמור על "נקודת הזריחה".
מה עשית?
בואי הנה.
דיימון, אתה בעצמך אמרת שהחברים שלה הם ערפדים שיכולים לבצע כשפים.
אני חושב שהמינוח המקובל הוא "מכשפרדים".
המינוח הוא "יצורים שלא התמודדנו איתם בעבר".
אבל זה לא משנה כי היא עדיין צריכה
שתבצעי את הכישוף שיפתח את הדלת ל-1903, בוני.
אז פירוש הדבר שהיא תבוא לחפש אותי.
אז נעכב אותה.
לילי היא כמו נושה.
אם תסנני אותה מספיק, היא תעזוב אותך במנוחה.
לא. בסופו של דבר, מנתקים לך את החשמל.
כדאי לך לתקן את המצב לפני שהיא תהיה הבעיה שלי.
ואל תבוא לפה יותר ותעמיד פנים שאכפת לך ממני!
סיפרתי לך? הכנסתי אותנו למאפייה החמודה ליד הקמפוס.
אין לי מושג על מה את מדברת. -לטעום עוגת חתונה?
לחתונה שלנו?
אני לא צריכה להזכיר לך. ממש מעבר לפינה.
זה הקטע שבו אני צריך להעמיד פנים שאכפת לי איזה טעם יש לעוגת החתונה שלנו?
שיחקתי בקלפים כל הלילה באכסניה שאנו אמורים לבחון בשביל החתונה.
לא יהרוג אותך להתעניין לגבי העוגה.
ציינתי שהמאפייה החמודה נמצאת סמוך
לבר טקילה חמוד יותר?
טקילה.
המשקה האהוב עליי. ג'ין. שוב.
לכמה הגענו כבר?
אליינה! היי.
השגחנו מקרוב מאוד על החברים שלך.
כן. מקרוב מאוד.
כן. שמתי לב.
כן.
חדשות טובות!
המשמרת שלך הסתיימה. באתי לשחרר אותך.
אם כך, אני אלך לסוויטת ירח הדבש.
האספקה נמצאת כאן.
הקלפים נמצאים שם למקרה שתשתעממי.
אספקה, קלפים, הבנתי.
כן. מעולה. נתראה בעוד כמה שעות.
ריק? -כן?
ממש נחמד לראות אותך מאושר.
תודה.
נדמה לי שהם התעוררו, אז...
תעשי חיים.
טוב.
הם מיגנו אכסניה בעבור ערפדים.
איך הם בכלל ידעו שאנחנו כאן?
למה אתה רגוע כל כך?
תעזור לי. -כי כבר ניסיתי.
את מבזבזת אנרגיה.
כל תנועה שאני עושה גורמת לתחושה שנייר זכוכית מתחכך בוורידים שלי.
הם מייבשים אותנו.
קודם הם מרוקנים מאיתנו את הדם,
אחר כך הם מרעיבים אותנו.
אני יודעת איך פועל ייבוש, סטפן.
לא הייתי עושה את זה במקומך.
אני ממש מרגישה את התאים שלי מתכווצים.
את מבינה שוודקה לערפד מיובש
היא כמו מי מלח לבן אדם?
מה נסגר עם ההרצאה?
שתוק כבר
ותן לי ליהנות.
טוק טוק. -אליינה.
תרשי לי לנחש... משטרת האנושיות הייתה הרעיון שלך.
אנחנו באמת רוצים אותך חזרה.
זוכרת את הפעם שג'רמי מת וכיבית את האנושיות שלך
וניסית להרוג את מלכת הנשף, הידועה גם כחברה הכי טובה שלך בוני?
אני שוכחת. סטפן, זה היה לפני
או אחרי שהיא הרגה איזו מלצרית סתם כך?
נדמה לי שזה היה אחרי.
סטפן ואני חושבים שזה קצת אירוני
שאת חושבת שאת מוסמכת להגיד לנו
איך להתמודד עם מוות של אדם יקר.
לא באתי במטרה להטיף לך, קרוליין.
באתי רק להראות לך את זה.
המכתב הזה מאימא שלך הגיע למעונות שלנו
כמה ימים אחרי ההלוויה שלה.
מתברר שהיה משהו שהיא רצתה לספר לך.
הוא נראה לך אמיתי?
כתב היד המושלם שלה? כן.
אני זוכרת שהיא לימדה אותי לכתוב את השם שלי בכתב מחובר.
אז מה?
אני אמורה לקרוא אותו ולחזור להיות קרוליין העצובה, מעוררת הרחמים וחסרת האם?
שרוף אותו. -מה?
אמרתי לך לעמוד שם ולהיראות טיפש? לא.
אמרתי לך לשרוף אותו.
אולי כדאי שאקרא אותו קודם.
למה אכפת לך?
מה יקרה בסופו של דבר אם תחזירי את האנושיות שלך
ותשנאי אותי על שהשמדתי
את הדבר האחרון שאימא שלך רצתה לומר לך?
המילים האלה באמת יצאו מהפה שלך עכשיו? אלוהים אדירים!
שרוף אותו! מיד!
סטפן, לא!
לא!
סליחה, אליינה,
אבל אם את רוצה אותנו חזרה,
תצטרכי להתאמץ הרבה יותר.
היי, מאט. -היי.
אפשר להניח שהאישה שנראית כאילו מעולם לא הייתה במסעדה
היא בת זוגך לארוחת הצהריים?
מעולה. היא הקדימה.
אז מה את רוצה שאעשה?
תחכה עשר דקות, תגיד לה שאני מאחרת,
ותעכב אותה עד שאמצא מה שאני צריכה.
טוב.
חשבתי שיצאת ללמוד איך להיות שריף.
הודות לסטפן ולקרוליין, אני בקושי מסוגל לקשור שרוכים כרגע.
מה, באת לעקוב אחרי מישהו? -הפסקתי עם זה.
החלטתי שגישה ישירה היא הכי טובה.
אחת הסועדות שלך חייבת לי תשובות. -אני לא יכול להרשות לעצמי צרות כאן, גבר.
תלוי איך השיחה הזאת תתנהל.
אני מכירה אותך.
באת לבית שלי לפני כמה ימים. -כן,
ורצה הגורל, ובנך ואני חברים ותיקים.
אלוהים אדירים.
לורנזו. זה אתה.
אז אתם מכירים זה את זה?
הביטוי "עולם קטן" קפץ לראשי.
כמו גם "לשון המעטה אדירה".
בת זוגי לארוחת הצהריים טרם הגיעה. אולי תצטרף אליי למשקה?
לא אכפת לי.
היא שרפה את המכתב.
זה היה הקלף המנצח שלי.
פישלתי.
תראה,
העובדה שאת על הפנים בעינוי אנשים היא לא משהו להתבייש בו.
בשביל זה יש לך אותי.
לפחות אלאריק וג'ו יכולים למחוק את זה מרשימת האפשרויות שלהם לירח הדבש.
יש להם רשימה?
ג'ו בהיריון. הם לא רצו לטוס לשום מקום.
לך יש רשימה?
לאן אסע לירח הדבש הבדוי שלי
לפני שאלד את התינוק הבדוי שלי? לא.
אבל לא כאן.
חשבתי שהמקום הזה מוצא חן בעינייך. -באמת?
איזה חלק בהדפס פרחוני מוגזם צועק אליינה גילברט?
סלחי לי, גברתי.
כנראה מעולם לא שיחקנו
את משחק הפנטזיה "בואי נעמיד פנים שאנחנו אנושיים יחד".
טוב. בואי נשחק.
את בת אנוש.
חמש שנים מהיום, איפה את? -קל. איתך.
משעמם. אצטרך מיקוד. -טוב.
בלופט בטריבקה
מעל לבר שאתה עובד בו.
הפכת אותי למאט דונובן בפנטזיה שלך?
טוב. אתה... אתה בעל הבר,
וכשאתה לא עובד שם, אתה... אתה על הספה שלנו,
מוזג לי יין ומעסה לי את כפות הרגליים אחרי יום ארוך בחדר הניתוח.
אני בתוכנית ההתמחות הכירורגית.
אלא מה.
ילדים? -כן, ברור, בסופו של דבר,
אבל ככל הנראה מוטב שנוליד שניים,
כדי שהם יוכלו לארח חברה זה לזה
כשדברים אחרים
יסיחו את דעתנו.
חשבת על הכול, מה?
מה איתך? תורך. חמש שנים מהיום, איפה אתה?
זה עינוי!
נשמע שהעכברים חסרי מנוח.
עינוי אמיתי.
אליינה ודיימון מדברים על העתיד שלהם יחד.
אני רוצה למות.
הם יעשו טעות בסופו של דבר,
וכשזה יקרה, נסתער
ונרוקן את האדם הראשון שנניח עליו את השיניים.
אלוהים אדירים.
מה הייתי עושה בשביל שלוק מדם אדם.
נכון כששותים למישהו מהצוואר
והעורק שלהם עדיין פועם?
אני מתה על זה.
חשבתי שלוורידים שלך יש תחושה של נייר זכוכית.
נכון.
אז תסיח את דעתי.
השתעממתם כבר? -לך מכאן, דיימון.
הבאתי לכם קריאה קלה מאזור הפשע האמיתי.
מסקרן אותי... מי מכם, אידיוטים, תקף איש ביטחון באצטדיון
והכניס אותו לסל כביסה?
זאת אני. -טכניקה יפה,
אבל טוב שאימא שלך איננה, כי זה היה דורש חתיכת טיוח.
למה אתה נטפל רק אליי?
גם סטפן כאן. תעצבן אותו.
כי סטפן לא שבר לעוזר מוזג את עצם הבריח לשניים.
האמת היא שזה עצוב מאוד.
אני יכול לראות את ליז עכשיו, מתקשרת להורים,
מבשרת את הבשורות, תוהה במה היא טעתה כאימא.
היא חלתה בסרטן, דיימון.
בזה היא טעתה.
תאשימי אותה.
גישה בריאה, קרוליין.
אתה יודע מה? אתה צודק.
אני צריכה להיות דומה יותר לך ולאליינה,
לשחק ב"נדמה לי" לגבי העתיד שלא יכול להיות לי
כי זה ממש בריא.
אולי אעמיד פנים שאני יכולה להוליד תינוקות
ושיכולה להיות לי משפחה נורמלית,
ושאני יכולה למצוא עבודה בלי שאצטרך לעזוב ולהתחיל מחדש כל חמש שנים.
שאני יכולה לנתח את המטופלים שלי בלי לרצות לשתות מהם.
את כלבה אמיתית כשאת רעבה.
מסקרן אותי לדעת, דיימון.
איך התחושה לדעת שאתה לא יכול להעניק למישהי
את החיים שהיא באמת רוצה?
סתמי, קרוליין.
אני בסך הכול מציינת את העובדות, אליינה.
לא רצית את החיים האלה.
את יכולה לשחק בעולם הפנטזיה כמה שתרצי,
אבל בחיים האלה, החיים שבהם את ערפדית,
תמיד תתפשרי,
וזה עצוב כל כך.
אני לא יכולה להקשיב לזה. -אליינה.
אני לא רוצה לשמוע את זה, טוב?
אפשר לקבל בבקשה כריך עוף
וקערת מרק?
בטח, וזה מגיע בתוספת טוגנים או מוקרם.
סליחה. אמרת מוקרם?
חוששתני שאני לא יודעת מה זה.
גם אני לא, תודה, ואני לא אוכל.
זה כאב.
מה קרה? תזונת הדם שלך גרמה לך לשכוח איך מסעדות פועלות?
פעם ראשונה שלי, למען האמת.
איך הייתי? הייתי מטומטמת מגמגמת?
על מה את מדברת? -חשבתי שאתה יודע.
הייתי כלואה במאה השנים האחרונות.
מה את אומרת.
לילי, הפכת אותי לערפד ועזבת אותי
בספינת נוסעים שמלאה בגופות נטולות ראש.
לא היה קל יותר לומר ששכחת באיזה מספר תא הייתי?
הלוואי שזה היה המקרה.
לא. בלילה שבו הפכתי אותך לערפד, קהילת ג'מיני לכדה אותי ואת חבריי.
הבנתי.
במשך כל הזמן הזה, חשבת שנטשתי אותך.
לעולם לא הייתי עושה זאת, לורנזו.
אודה לך אם לא תזכיר את הגופות נטולות הראש שוב.
ההרגלים האלה שייכים לעבר.
לפחות זה נותן לך ולסטפן נושא לדבר עליו.
או שאולי לא.
זו לא אשמתם,
אבל הם מזכירים לי תקופה אפלה מאוד בחיי.
אני מבין שאת לא טיפוס של יצר אימהי.
נהפוך הוא.
הוא הופנה למקום אחר.
הייתי כלואה בעולם כלא עם שישה אחרים,
דאגתי להם כשגוועו,
שרדנו משתי טיפות דם בשבוע כדי לשמור על הקצבות שלנו.
נשמע כמו מטלה.
נאמנות היא לעולם לא מטלה, לורנזו.
בכל אופן, לא מנומס לדבר על נושאים אישיים כל כך.
אני מקווה שאתה רעב.
נראה שבת זוגי לארוחת הצהריים הבריזה לי...
בוני בנט.
חבריי לנסיעה נשארו לכודים בעולם הכלא.
העלמה בנט הציעה לחלץ אותם.
באמת?
עדיין מחפשת.
היא איננה.
אמרתי לך לעכב אותה. -לא יכולתי.
היא הייתה עם אנזו.
מתי הם הלכו? -לא יודע, אבל כדאי שתזדרזי.
אתה יודע בכמה מקומות אפשר להסתיר דברים בבית הזה?
יפה מאוד מצדך להביא אותי הביתה.
בוני, את בסדר?
עם זאת, אני חושבת שאין לך סיבה לחשוש מ"נקודת הזריחה".
דיימון הבטיח לי שהכול יהיה בסדר.
יש לך הרבה מה ללמוד על הבן שלך.
מה זאת אומרת?
הוא לא הבחור הכי אמין שיש.
חשבתי שאת מודעת לכך.
זה משעשע אותך...
ש"נקודת הזריחה" נלקח ממני,
שאיבדתי את האמצעי היחיד לחלץ את המשפחה שלי?
המשפחה שלך? -אתה יודע מה אני, לורנזו.
ראית את מחזות האימים על הספינה.
האנשים שבעולם הכלא הם הדבר היחיד שמונע ממני
להפוך שוב למפלצת הזאת.
המשפחה האמיתית שלך נמצאת כאן, בבית הזה.
צא החוצה. -לילי, תירגעי.
אמרתי לך לצאת החוצה!
דיימון, קרוליין לא צודקת.
אני לא מתפשרת.
אבל את כן רוצה להיות אנושית. -אמרת בעצמך.
אם הייתי אנושית, זה לא היה מצליח בינינו.
בדיוק. זה לא היה מצליח.
הגרסה האנושית שלך בחרה בסטפן.
למה אתה מתנהג ככה?
רק תודי במה שאת רוצה באמת, אליינה.
מה אתה רוצה שאגיד, דיימון?
אתה רוצה שאגיד שלעולם לא אהיה 100 אחוז בסדר עם העובדה שאהיה ערפדית
למשך שארית חיי? טוב,
אבל זה בסדר מבחינתי
כי פירוש הדבר שאהיה איתך לנצח,
ועצם המחשבה על כך טובה מספיק בשבילי.
למה זה לא טוב מספיק בשבילך?
יופי. אימא יקרה לי.
אניח לך לענות.
מקווה בשבילך שהתקשרת בטעות.
איפה היית?
מה את, אימא שלי?
הוא אצלך?
מה אצלי? -"נקודת הזריחה".
הוא לא במקום שהנחתי אותו, ואני בספק רב שהמנקה לקחה אותו.
אולי את לא זוכרת איפה הנחת אותו.
זה הדבר היחיד שיכול להחזיר את אנשיי.
אני זוכרת איפה הנחתי אותו. -הוא לא אצלי,
אז תתחילי להרים כריות.
לא שמעת אותי, בן.
אני צריכה אותו חזרה.
זה ממש לא עומד בראש רשימת הבעיות שלי כרגע, אימא.
מצא אותו,
או שתהיה סמוך ובטוח שבאותה קלות אני יכולה להרוס משהו
בעל ערך בעבורך.
שנמצא בתוך קופסת נעליים.
אין ספק שלמדת את אמנות ההסתרה מאימא שלך.
לא תעשי זאת.
תביא לי את "נקודת הזריחה",
או שאשמיד את התרופה לערפדות במו ידיי.
יש כאן איזה מיליון מעלות.
ספרי לי על זה.
הוא מדבר.
היית שקט כל כך מוקדם יותר כשנכנסתי באליינה.
חששתי שאתה מרחם עליה.
לא. פשוט היה קשה להשחיל מילה, זה הכול.
הרבה יותר טוב.
מומלץ בחום.
אני מסודר.
תודה.
אתה בטוח?
כי אני יכולה לעזור לך אם אתה רוצה.
אמרתי שאני מסודר.
שמעתי אותך.
אתה יודע מה עוד אני שומעת?
את הלב שלך,
והוא מאיץ.
אני מלחיצה אותך?
קרוליין.
מתי הדלקת את המתג?
על מה את מדברת?
האנושיות שלך פעלה כל הזמן הזה, נכון?
דיימון ואליינה ידעו איפה למצוא אותנו כי סיפרת להם,
ולכן הם נטפלו רק אליי. -כנראה חטפת מכת חום.
כמה מטומטמת אני נראית לך, סטפן?
לפני כמה ימים, קרעת ממני את הבגדים. עכשיו אתה אפילו לא רוצה לנשק אותי?
מה קרה?
מה, אתה לא רוצה לנצל אותי?
אתה לא רוצה להרוס את מערכת היחסים שלא קיימת בינינו?
תפסיקי בבקשה.
תירגע, סטפן.
ממש לא מתחשק לי להתנשק יותר.
אל תעשה צעד אחד נוסף.
את לא יודעת מה את עושה, בוני.
אני יודעת בדיוק מה אני עושה.
אני מגנה על עצמי.
בפעם הראשונה, אני מציבה את עצמי בראש סדר העדיפויות.
אני תומך בכוח נשי,
אבל תני לי את "נקודת הזריחה" הארור, ואני מבטיח לך שקאי לא ייצא החוצה.
אתה מבטיח לי? אמורה להיות לזה משמעות?
כבר לא מדובר בקאי.
האנשים שהוא ישחרר חזקים פי מיליון ממנו ומאיתנו,
ושלא אתחיל לדבר על הכיף שיעשו באליינה האנושית הטרייה.
התרופה אצל אימא שלי, בוני.
על מה אתה מדבר?
אם לא אביא לה אותו, היא תשמיד אותה.
אז לאימא שלך יש יתרון על פניך?
כנראה התפוח לא נופל רחוק מהעץ.
תפסיקי!
אם אמסור לך אותו, אני מקריבה את עצמי שוב,
אני מסכנת את חיי שוב. אני יכולה למצוא את מותי שוב!
לא כדאי לך להתגרות בי, בון בון.
מה אתה רוצה, שלאליינה יהיו חיים אנושיים,
שתהיה מאושרת, שתזדקן בלעדיך?
אם זה באמת מה שהיית רוצה, כבר היית נותן לה את התרופה.
אני טועה?
שאלתי אם אני טועה.
אני מכירה אותך, דיימון.
ביליתי איתך ארבעה חודשים,
כל הזמן.
היינו בגיהינום וחזרנו משם, במלוא מובן המילה,
ועכשיו אתה מפוחד יותר משאי פעם ראיתי אותך.
העניין הוא לא מה יקרה אם לא תיתן לאליינה את התרופה.
אתה חושש ממה שיקרה אם כן תיתן לה אותה.
אם אתה חושב שאתה מסוגל להתמודד עם זה,
תשחרר חבורת אנשים שרוצה להרוג אותי
ואת כל מי שינסה לעמוד בדרכם,
ואז תוכל לבלות את 70 השנים הבאות בהתבוננות באליינה מזדקנת ומתה.
אם זה מה שאתה רוצה,
קח אותו.
תודה לאל. זמן לנשנוש.
צאי מהמכונית.
אימא, מה את... -אמרתי לך לצאת מהמכונית.
איך...
את עצורה בגין רצח
כריס בנטון, ג'ייסון יוז... -אימא, זאת אני. זאת קרוליין.
חוששתני שאת טועה. הבת שלי טובת לב, מלאת חמלה.
היא דואגת לאנשים בשעת צרה.
את לא אמיתית. את לא יכולה להיות אמיתית.
גידלתי את הבת שלי להיות אדם טוב.
די! אני יודעת מה אתה עושה.
והיא יודעת עד כמה הייתי נפגעת לראות אותה ככה.
תשתקי! די! את לא יכולה להיות כאן.
את לא הבת שלי!
אני יודעת מה אתה עושה לי, סטפן. אימא שלי מתה. היא מתה.
זה לא אמיתי.
זה פועל.
הכאב שאת מרגישה, תניחי לו לחלחל.
להרעיב אותי, להקיז את דמי,
לשתול לי חזיונות בראש? זאת הייתה התוכנית שלך מלכתחילה?
את צריכה לחזור עכשיו, קרוליין.
תתרחק ממני. -אני רוצה להראות לך משהו.
תני לי יד.
אמרתי לך להתרחק ממני.
אני יכול לעזור לך אם תאפשרי לי.
תני לי יד, בבקשה.
בבקשה, קרוליין.
אני לא רוצה את העזרה שלך, סטפן.
אני רק רוצה שתמות.
הלב שלך מאיץ שוב, סטפן. תרשה לי לטפל בו.
קרוליין, תפסיקי בבקשה.
טוב.
חוט ומחט לבקשתך.
אני רוצה לדעת למה לפתע פתאום החלטת ללמוד לתפור?
קרוליין ואני חפרנו יום שלם
ביער בחיפוש אחר דובי,
ועכשיו היא רוצה לתקן אותו.
היא מאוד מוכוונת-משימה.
כן, אני מודעת לכך.
תודה.
מה זה, לעזאזל?
זה זיכרון,
אמיתי.
תודה.
היית צריכה לראות את המבט
על פניה של קרוליין כשהדוב התפרק.
אתה חבר טוב, סטפן.
אני מקווה שיום אחד תהיה יותר מזה.
אני גוססת. מותר לי להיות ישירה.
זה חוסך זמן.
אני חושב שלאור המצב לא מתאים שאני וקרוליין נהיה יחד כרגע.
תאשים אותי, למה לא? -לא. אני רק מתכוון
שאם אתחיל משהו עם קרוליין, אני רוצה שהוא יהיה מושלם...
בלי אובדן, בלי כאב, בלי עצב.
ייתכן שתחכה זמן מה.
אני בחור סבלני.
את רוצה שאשלח לך את המכתב הזה?
לא, תודה. אני עדיין עובדת עליו. אשלח אותו מחר.
יש לי רעיון מה אני רוצה לומר.
פשוט...
כנראה גם אני רוצה שהוא יהיה מושלם.
את אימא טובה.
אני מקווה.
אני רוצה לראות את השאר.
תן לי לראות אותה!
רגע.
רגע, אימא!
אימא! זאת אני! זאת קרוליין.
צאי החוצה.
אני רוצה לדבר איתך.
אני רוצה לקרוא את המכתב שלך!
בבקשה. אימא!
אימא.
אימא, בבקשה.
תחזרי.
תגרום לה לחזור.
אני לא יכול. -לא.
רק תראה לי את החיזיון שוב, טוב?
אני רוצה לראות את אימא שלי, סטפן.
אני צריכה לדעת מה היא אמרה במכתב.
מסרתי לך כבר את המכתב.
לא.
לא!
מה לדעתך היא רצתה לומר לי?
לא יודע, אבל הוא איננו.
לא.
אני עשיתי את זה.
הכול באשמתי. לא.
ניסיתי להרוג אותך, ואז אילצתי אותך לכבות את האנושיות,
ואז אנחנו... אלוהים אדירים. -זה בסדר.
זה בסדר, קרוליין. זה בסדר. -אני ממש מצטערת, סטפן.
הרסתי הכול. הרסתי הכול.
תגיד לי ש"נקודת הזריחה" אצלך.
אני לא יכול,
כי הוא לא אצלי.
אם כך, אתה מבין מה עומד לקרות.
זה יהיה כמו בזמנים עברו.
אני מפשל, ואת מענישה אותי על כך.
יש דברים שלעולם לא משתנים.
חסוך ממני את המרמור שלך. שנינו יודעים שעשיתי לך טובה.
תחושת ההקלה שאתה מרגיש כרגע,
זאת ההבנה שאליינה לעולם לא תעזוב אותך.
עשית את הבחירה בשבילה.
אין כאן כל כוונה לפגוע.
כל עוד אתה מאושר, היא לעולם לא צריכה לדעת.
אבל חכה רגע.
שאליינה תהיה שלך לנצח,
זה בדיוק מה שאתה רוצה.
זה בכלל לא יהיה עונש.
דיימון!
דיימון,
זו... -התרופה לערפדות.
הנחתי אותה בחוץ כדי שתמצאי אותה
מאחר שדיימון מעולם לא התכוון להציע לך אותה.
זה נכון?
אליינה, אני יכול להסביר.
עושה רושם שיש לכם הרבה על מה לדבר.
מה שלומה?
מה אתה עושה?
אני הולך הביתה להתקלח ולשתות משקה חריף.
מה עם קרוליין?
היא לא רוצה לראות אותי. -סטפן,
כל הרגשות שהיא הדחיקה
חזרו במהירות של 160 קמ"ש.
כן. אני לא צריך שילמדו אותי איך פועל מתג האנושיות, ריק.
סמוך עליי. היא לא רוצה לראות אותי.
אולי כדאי שתניח לקרוליין להחליט מה היא רוצה.
היי.
קרוליין... -לא...
לא.
את בסדר?
איך אני יכולה להיות בסדר
אחרי כל מה שהרסתי?
אל תדאג לי.
לא אכבה את האנושיות שוב,
אבל...
אתה...
ואנחנו...
זה...
אני ממש צריכה לעוף מכאן.
באת.
ב-1903
הייתי חולה.
משפחתי נטשה אותי,
ולקחת אותי תחת חסותך והצלת אותי מפני מוות.
מתברר שנאמנות חשובה גם לי.
מייצרים מכוניות שקטות כל כך בימינו.
בקושי שומעים אותן מגיעות.
יצאתי להליכה כדי לנקות את הראש.
כמעט גרמתי לתאונה.
התנצלתי כמובן,
אבל הכנסתי את הנהג להלם גדול
כשהלכתי לפני המכונית שלו.
הלב שלו דפק כמו תוף. יכולתי לראות את הדופק בצווארו,
ובאותו רגע, שכחתי מכל הצרות שלי.
לא הרגשתי כאב,
לא הרגשתי ייאוש,
לא הרגשתי בדידות.
חוששתני שזה גבר עליי.
מה עשיתי?
זה בסדר.
היי. היי. היי...
את בסדר.
כששיחקנו "מה יקרה בעוד חמש שנים מהיום"
והשיחה על העתיד שלנו?
לא מרומז כל כך במבט לאחור, מה?
אני מבינה,
אבל אם אטול אותה,
הכול ישתנה.
פשוט מעולם לא חשבתי שאראה אותה שוב.
כנ"ל לגביי.
אימא שלי איימה להשמיד אותה היום...
ולא עצרתי בעדה.
למה לא?
כי הפנטזיה שלך על חמש שנים מהיום הפחידה אותי פחד מוות.
נבהלתי.
דיימון, זה בסך הכול היה משחק מטופש.
הדבר היחיד שראיתי חמש שנים מהיום הוא את.
את רואה את כל עתידך,
ואני רוצה שתקבלי את זה.
אני רוצה שתגורי בעיר גדולה ושתהיי מנתחת ושתהיה לך משפחה.
אם כך למה הסתרת אותה ממני במשך כל כך הרבה ימים
וניסית לדאוג שישמידו אותה?
כי אני אידיוט.
ואני אנוכי.
ואני מאוהב בך כל כך ואני לא רוצה לאבד אותך.
זה פשוט...
זה פשוט מסובך מדי.
ניתן אותה למישהו אחר.
לאימא של בוני או לקרוליין.
כבר ניסיתי להיפטר ממנה. -טוב.
אז אני בטוחה שיש רשימה ארוכה של ערפדים
שייתנו הכול כדי להתחיל מחדש.
את תיטלי את התרופה, אליינה.
אני לא רוצה אותה, דיימון.
גם אני לא רוצה לחיות בלעדיך.
את תיטלי את התרופה, אליינה,
ואטול אותה יחד איתך.
מה? -אני לא רוצה להתמודד עם העתיד שלי בלעדייך.
גם אני אהיה אנושי. להתמודד עם העתיד שלי בלעדייך.