Din episoadele anterioare din Jurnalele vampirilor
- Ai o mamă? - Am avut. A murit.
Am iubit-o. Era lumea noastră.
Mama noastră şi-a înscenat moartea, şi-a lăsat fii în urmă,
a început o nouă familie şi a încercat din răsputeri să ne uite!
Cine crezi că i-a dat ideea lui Kai de a o pune pe
Elena în acea comă.
- Cine? - Lily.
Ai ales ereticii înaintea mea şi a lui Stefan de fiecare dată.
Te rog să mă ierţi.
Ori eşti un Salvatore, ori eşti una din noi.
Te înşeli, Julian.
Lily!
- Damon. - Spune ceva.
Ţi-ai făcut patul. Să dormi bine.
Tot ce a vrut a fost iertare, iar tu i-ai scuipat în faţă, practic.
Nu a meritat iertarea mea.
Piatra Phoenix dă putere sabiei
împotriva celor nemuritori.
Când un vampir e înjunghiat în inimă,
sabia se comportă ca o legătură magică,
transferându-le spiritul în această piatră.
Copul pietrei e să pedepsească vampiri.
Toate păcatele pe care le-ai făcut ajută la crearea
iadul tău personalizat.
Stefan!
Nu ştiu în ce iad vei fi, dar sper ca ea să fie acolo.
Ai dormit bine?
Mamă?
Salvatore, ajută-mă!
Henry!
Te rog!
Trebuie să mă ajuţi.
Vino, Henry.
Vom pleca de aici.
Bună, eroule.
Ai fost inconştient ceva timp.
A venit poşta!
Veşti de acasă?
Fratele meu.
Dragă Damon,
ne spun să trimitem doar veşti bune, dar nu pot.
Zilele se întunecă în Mystic Falls şi inima mea la fel.
Valerie a plecat şi nu s-a mai întors,
tata bea până adoarme în fiecare noapte.
Iar aniversarea nopţii mamei se apropie.
Nu pot să dorm,
sunt paralizat de o teamă continuă
pe care nu o pot numi.
Aş fi vrut să fii aici, frate,
să mă înveţi cum să supravieţuiesc acestor nopţi fără sfârşit.
Domnule colonel.
Locotenent Salvatore.
Aş vrea permisie de două săptămâni să merg acasă, domnule.
Tu şi toţi cei de aici, Salvatore. Nu. Permisie refuzată.
Mă tem că fratele meu nu e bine, domnule.
Nu aş cere dacă nu aş crede că are nevoie de mine.
Nu vreau să nu-mi fac datoria.
Dacă e ceva ce trebuie să faci, o voi face.
- Orice? - Orice. Da, domnule.
Bine atunci.
Am o misiune. Sincer e mai mult o corvoadă.
Pentru şansa de a-mi vedea fratele, o voi accepta cu bucurie.
Este o fermă la 20 de km est de aici.
E un zvon că sunt simpatizanţi ai uniunii care ascund dezertori confederaţi.
Dacă zvonurile sunt adevărate, aceşti dezertori trebuie arestaţi
şi aduşi în faţa mea.
Consideră că am făcut-o.
Mulţumesc, domnule.
Două săptămâni acasă? Îţi poţi imagina? Ce minunat.
De abia aştept să o văd pe Olive. E încântătoare.
Tu ai o iubită, Damon?
Nu, dar trebuie să-mi văd fratele.
Damon, eşti sigur de asta?
- De ce să fiu, Henry? - De misiune.
Bărbaţii ăştia, dezertorii pe care ar trebui să-i prindem,
sunt oameni normali care nu cred
în cauză, la fel ca mine, ca tine.
E adevărat.
Nu prea îmi pasă de acest război, Henry.
Sincer, m-am înrolat doar să-i face pe plac tatei.
Atunci cum poţi fi de acord să aduni oameni ca tine?
Nu e vina mea că au dezertat, Henry.
Şi-au făcut paturile, iar acum ăsta e biletul nostru spre casă.
Bună ziua, doamnă.
Aveţi ceva mâncare în plus pentru doi soldaţi flămânzi?
Nu. Scuze.
Nu trebuie să-ţi amintesc că
datoria ta în vremea războiului este să cazezi soldaţii,
este chiar lege.
Mulţumesc, doamnă.
Bună.
Noi suntem oaspeţii surpriză.
Ar trebui să verific sus?
Da, te rog.
Henry se duce să se spele puţin.
Mâini curate, minte curată.
Sunt sigur că nu sunteţi una din acele familii
care ascund muniţie de cei care luptă pe front,
dar aşa sunt ordinele,
e datoria mea să verifică.
Mă bucur să văd că cineva ia avertismentul
despre diavol şi lene în serios.
- Avem multe fructe. - Văd asta, doamnă.
Nu, nu!
Puneţi armele jos cu grijă.
Nu vreau probleme.
Dacă te întorci şi pleci acum, nu vei avea niciuna.
Tot ce vrem e să mergem acasă.
Vezi, asta e problema.
Şi eu vreau să merg acasă.
Mamă!
O, Doamne!
O, Doamne.
Damon... ce am făcut?
Stai aici.
Te rog, am vărsat destul sânge.
Pune arma jos.
Te rog.
Mamă?
- Bună, Damon. - Nu ai cum să fii aici.
Tu ai murit de tuberculoză.
Te-am îngropat în Mystic Falls.
O, fiul meu scump şi drag.
Da, sunt moartă.
Tu te-ai asigurat de asta.
Ai murit. Am fost acolo.
Nu are sens.
Dar începi să-ţi aminteşti.
Asta nu e real.
Spiritul tău e prins în piatra Phoenix.
Asta chiar s-a întâmplat, nu?
În 1863.
Am primit o scrisoare de la Stefan. Părea că şi-a pierdut speranţa.
Voiam doar să merg acasă, la el.
Chiar dacă aveam îndoielile mele, am început să adun dezertorii.
Totul s-a dus naibii aşa repede.
Ţi-ai asumat responsabilitatea pentru acest incident?
- Ce vrei să spui? - Tu şi Henry aţi acoperit asta
şi nu aţi mai pomenit-o vreodată.
De unde ştii asta?
Poate e vremea să te predai.
De ce? Pentru ce?
Erau dezertori. Ne-am prins în capcană.
Nu am venit aici să ucid pe nimeni.
Tu ai avut rezervările tale, dar ai mers mai departe.
Deci iadul a fost luat la rost
pentru ceva la care nu m-am mai gândit de 150 de ani?
Scuze, va trebui să faci mai mult de atât.
Cu cât ţii mai mult trauma departe,
cu atât mai greu îţi va fi.
Înţeleg,
şi acest spectacol cu stres post-traumatic
nu ar putea fi, din întâmplare, un mod de a mă facă să regret
moartea ta?
Pentru că nu funcţionează, mamă.
Nu este despre regret, Damon.
E despre pedeapsă.
Damon?
Hei. Te rog, spune-mi că ştii cine eşti.
Damon, spune ceva.
Ştiu cine sunt, Bonbon.
Bun. Înseamnă că mi-a ieşit vraja.
Cum te simţi?
Ca şi cum aş fi trăit o zi din viaţa
unui tânăr Damon Salvatore.
O zi?
Damon, ai fost mort timp de trei luni.
Sigur eşti bine?
Nu vrei să răbufneşti şi să spargi ceva?
Nu, dar tu nu arăţi aşa bine.
Sunt bine.
Sunt doar slăbită.
A fost nevoie de trei eretici să găsească
spiritul lui Julian în piatra aia,
iar eu făcut-o singură.
Uau!
Nu mă aşteptam la o paradă, dar unde e parada mea?
Caroline e la Whitmore,
Alaric are un curs, iar Matt patrulează.
Îmi pare rău, au trecut trei luni.
- Nu e ca şi cum... - Timpul a stat pe loc.
Înţeleg. Nu mă supăr.
Unde e Stefan?
Vei mai avea nevoie de un pahar.
Unde e, Bonnie?
Când Julian te-a înjunghiat pe tine, Nora l-a înjunghiat pe Stefan,
şi eu... încă nu am putut să-l aduc înapoi.
Vrei să-mi spui că fratele meu e blocat acolo,
şi tu m-ai scos pe mine primul?
Asta nu pare de loc ca o mulţumire.
Unde e, Bonnie?
- E în dormitorul lui. - Trebuie să-l scoatem de acolo.
Şi o voi face când pot.
Damon, a fost nevoie de toată magia mea să te scot pe tine.
Nu-mi pasă, Bonnie. Acum!
- Îl ţii în dulap? - Era chiar aici.
Acum nu mai e, Bonnie, ceea ce mă face să mă întreb cum de nu vezi
un vampir inconştient ieşind pe uşa de la intrare?
Pentru că nu a ieşit pe acolo.
Cineva l-a luat.
Dacă Julian ar fi fost în Mystic Falls, cred că aş şti.
Nu crezi că eşti puţin cam încrezător?
Tot ce spun e că tipul nu se sfieşte să se facă cunoscut.
Matt, dacă Julian îi arde corpul lui Stefan, nu-l putem recupera!
Nimeni nu arde pe nimeni încă.
Ascultă. Julian a lăsat un bilet.
Ne ademeneşte într-un loc cu un motiv.
Putem să încercăm o vrajă de localizare.
Bonnie, nici vorbă!
Tu abia ce l-ai scos pe Damon din iad.
Nu-mi vine să cred că poţi să stai în picioare acum.
Nu vorbea cu tine, mămico.
Crezi că poţi?
Putem afla.
Bonnie, te-ai extenuat
în fiecare zi în ultimele luni.
Lasă-mă să verific casetele de supraveghere mai înainte.
Tu şi mai cine? Departamentul de poliţie din Mystic Falls
a angajat oameni cât eu eram inconştient?
Aşa credeam şi eu.
- Îl poţi găsi? - O să văd ce pot face.
- Ceva de băut? - Sunt însărcinată în 28 de săptămâni.
A fost un da sau un nu?
Cum e în mintea ta? Chiar sunt curioasă,
trebuie să fie foarte uşor
să vezi doar ce vrei să vezi.
Ştii ce mă face curios? De ce piatra Phoenix
a făcut-o pe mama un personaj în iadul meu
când erau atâtea alte opţiuni de tortură disponibile.
De asta am rugat-o pe Bonnie să-l scoată pe Stefan mai înainte.
- De ce nu a făcut-o? - Pentru că logica a câştigat.
Ce naiba vrei să spui?
Nimic.
Blondino, nu poţi alege acest moment
ca singura dacă în care te decizi să taci.
Spune-mi. Ce-mi scapă?
Uite...
Nu ştiu prin ce ai trecut
sau cum e acolo,
dar cu cât mai mult eşti prins acolo,
cu atât mai multă umanitate pierzi.
Uite-mă aici, plin de emoţii.
Întrebarea este de ce nu este aici fratele meu.
Pentru că ne-am gândit că dacă tu ai fi stat prea mult
te-ai întoarce fără umanitate,
hotărât să o ucizi pe Bonnie pentru a o reînvia pe Elena.
Doamne. Bonnie?
Vraja a funcţionat.
E pe şoseaua 29.
Du-te. Am eu o grijă de ea.
Damon. Eşti în viaţă!
Mă aşteptam la vrăjitoarea drăguţă
sau la blonda gravidă, dar...
Va trebui să te mulţumeşti cu fratele ţâfnos.
Da.
- Ce miroase aşa? - Asta. Da.
Vezi tu, eram la o benzinărie mai devreme
şi am avut puţin exces de zel cu pompa.
Mă tem că fratele tău e destul de fleaşcă.
Haide. Stai jos.
Dacă nu mi te vei alătura la masă,
presupun că trec direct la ţigara de după cină.
Vrei să vorbim despre asta?
- Chiar face asta? - Da, chiar facem asta.
Ştii, nu am avut şansa
de a vorbi despre cum a fost cu un alt supravieţuitor din piatră.
Haide. Cum a fost? Spune-mi totul.
Sigur. De cum Stefan e acasă, cu sufletul scos din piatră,
putem sta cu toţii la o sticlă de chardonnay,
vorbim şi mâncăm bomboane până răsare soarele.
Poate ar trebui să încep eu.
După ce m-am trezit în lumea aceea
am văzut-o pe mama ta.
Şi apoi am ucis-o.
În fiecare zi timp de un secol,
am văzut-o cum moare.
În fiecare zi, timp de mai mult de un secol,
mi s-a smuls inima din piept.
A fost un calvar de nedescris.
Eu am avut o experienţă puţin diferită.
În general, îi dau iadului o stea pentru orori
şi două degete în jos dezamăgite
pentru folosirea parabolei.
- Deci nu a funcţionat la tine? - Se numea iad.
Să zicem că aveam anumite aşteptări.
Cred că te-ai împotrivit.
La ce?
Nu! Nu!
Te-ai împotrivit să înfrunţi durerea
pe care tu o dai la o parte cu aşa multă uşurinţă.
- Nu. Stefan, Stefan! - Damon!
E prea târziu.
Nu.
Da.
Asta nu e real.
Durerea e reală.
Sentimentul e real.
Şi după ce-ţi dai seama de asta, vei fi cu un pas mai aproape.
Mai aproape de ce?
Mai aproape de ce?!
Salut, eroule.
Ai fost inconştient ceva timp.
A venit poşta!
Veşti de acasă?
Dragă Damon,
ne spun să trimitem doar veşti bune, dar nu pot.
Zilele se întunecă în Mystic Falls şi inima mea la fel.
Domnule, ce aţi spune
dacă aş cere două săptămâni de permisie să merg să-mi văd fratele.
Tu şi toţi ceilalţi de aici, Salvatore.
- Nu. - Aşa credeam şi eu.
Dacă aş fi fost dispus să vă ajut
cu problema dezertorilor, de exemplu?
Acum că ai pomenit-o,
Este o fermă la 20 de km est de aici.
E un zvon că sunt simpatizanţi ai uniunii.
Mă ocup de asta.
Doar să văd dacă am înţeles, dacă aduc dezertorii înapoi în viaţă,
merg acasă să-mi văd fratele.
Da, locotenente.
Bine, atunci.
Două săptămâni acasă? Minunat.
De abia aştept să o văd pe Olive. E o dulceaţă.
Tu ai o iubită, Damon?
Da. Nu. Adică...
trebuie să recunosc, lucrurile sunt puţin încurcate acum, Henry.
Oamenii ăştia, dezertorii pe care ar trebui să-i prindem,
nu sunt oameni de rând ca noi doi?
Teoretic, da,
dar încep să cred că înseamnă ceva mult mai mare acum.
Bineînţeles. Protestează
pentru crezurile lor politice.
Asta fac, Henry,
dar cu ei pot pleca de aici,
şi trebuie să-i aduc înapoi în viaţă.
Bună ziua, doamnă.
Aveţi ceva mâncare în plus pentru doi soldaţi flămânzi?
Şi înainte să refuzi, vreau să-ţi amintesc că să cazezi soldaţi
este lege aici. Şi îmi place plăcinta.
Mulţumesc frumos.
- Verific sus. - Te rog, nu.
- Dar ar putea fi oameni acolo. - Nu sunt, Henry.
Buni, va trebui să te rog frumos să pui cuţitul jos
şi să stai acolo la masă, te rog.
Te rog, doamnă.
Şi tu, fetiţo.
Va trebui să vă rog să staţi toate aici lângă masă.
- Damon, ce faci? - Crede-mă, mă descurc.
Nu-i nevoie. Nu vom ajunge să mâncăm.
Ştiu că ai doi dezertori în pivniţă.
Acum, nimeni nu trebuie să fie rănit.
Vom duce aceşti oameni în tabăra noastră şi asta e tot.
Nu, nu, nu.
Asta nu a merg bine.
Damon?
Nu-ţi face griji. Ştiu cine sunt.
Mai ştiu şi că nu eşti reală.
Pentru ce e asta?
Sunt bine, doar slăbită. Ştii, a fost nevoie de trei eretici să găsească
- spiritul lui Julian în piatră. - Tu ai făcut-o singură. Am înţeles.
Vestea bună e că ştiu unde ţine Julian corpul lui Stefan,
deci poţi sta aici, să te relaxezi
şi să nu-ţi mai faci griji despre vraja de localizare.
Despre ce vorbeşti?
Da. Atenţie, un spoiler.
Cât lucrai la mine, Julian a furat corpul lui Stefan.
Iar eu îl voi recupera.
Asta nu va fi necesar.
Tu nu ar trebui să fii aici.
Înainte să spui ceva, te rog nu fii supărat pe Caroline
pentru că m-a scos pe mine primul.
Nici nu mi-a trecut prin cap.
Asta e partea în care comparăm notiţie,
analizăm simbolismul, ne convingem că am supravieţuit?
Să fiu sincer cu tine,
am trăit 168 de ani de greşeli, suferinţă şi durere
în continuu, deci sunt de acord
să ajungem la partea în care ne îmbătăm.
- Noroc. - Noroc.
De ce?
Ce ai păţit acolo?
A fost doar o poveste macabră din războiul civil.
Steagurile confederaţiei, carnagiu, multe vieţi sfârşite.
Deci, te-a afectat, nu?
Obsesia unei pietre cu răspunderea mea personală
într-o tragedie de război? Nu prea.
Ce e?
Adică nu ai simţit nimic?
Ba da.
Am simţit o dorinţă arzătoare de a mă întoarce acasă la fratele meu trist
să-l ajut să treacă peste o fată pe care abia a cunoscut-o.
Deci partea cu nevinovaţii
care au sângerat pe podeaua fermei
nu te-a afectat deloc?
- Ştiam eu. - Ce ştiai?
Nu eşti real.
Scuze, frate. Trebuie să resetez asta.
Ia-ţi arma, Henry.
De ce?
Pentru că încep să văd un tipar,
iar noi doi vom rezolva puzzle-ul acesta.
Vraja nu funcţionează.
Nu înţeleg.
E de parcă vraja îi ascunde spiritul.
Atunci poate ar trebui să iei o pauză. Ai încercat toată ziua.
Nu poate. Cu cât stă mai mult acolo,
cu atât mai rău va fi când iese.
Şi a cui e vina?
Tu nu poţi să-mi ţie mie morală.
Hei, e ok.
Toţi suntem puţin stresaţi acum.
Să respirăm puţin, şi putem începe din nou când Bonnie e pregătită.
Nu înţeleg. L-am scos pe Stefan fără nicio problemă.
- Cu ce e diferit acum? - Pentru că el încă ni e gata.
Când am fost acolo, abia îmi aminteam cine sunt,
şi apoi am fost lovit de viziuni şi teste,
dar cea mai naşpa parte nu e prin ce treci.
E acea speranţă că poţi să ieşi de acolo de unul singur.
Cum de nu am avut nicio problemă să-ţi reunim sufletul cu trupul?
Pentru că, în cele din urmă, m-am lăsat
copleşit de durerea care te distruge.
La cum îl ştiu pe Damon, va face tot ce poate să evite durerea aceea.
Ceea ce înseamnă că poate nu-l vom putea scoate de acolo.
Două săptămâni acasă? De abia aştept să o văd pe Olive.
Cred că e chiar încântătoare, şi, da, Henry, am o iubită.
Dar e afectată de o vrajă ca Frumoasa Adormită.
E o poveste lungă. Uite la ce m-am gândit.
De ce azi? Dintre tot ce a făcut Damon Salvatore,
nebunia asta cu ferma abia e pe listă,
şi apoi am realizat că de aici a început.
Asta a fost prima dată când am avut sânge pe mâini.
Eu am acceptat misiunea. Eu am dat ordinul.
Damon, nu cred că eşti bine.
Poate ai din nou febră. Poate ar trebui să ne întoarcem.
Nu sunt bolnav, Henry.
Chestia e că în săptămânile de după masacrul de la fermă,
când am fost cuprins de vină şi dispreţ de sine,
ştii care era singura persoană cu care voiam să vorbesc?
Fratele meu.
Asta trebuie să fie şi soluţia de la puzzle.
Dacă putem să ajungem la Stefan,
ne vom putea opri din a retrăi ziua asta din nou şi din nou.
Are sens?
Ne întoarcem în tabără. Insist. Nu eşti tu însuţi.
Nu vrei permisie să-ţi vezi iubita încântătoare?
Vrei, Henry?
Atunci fă cum zic, Wattles.
Voi face asta cum trebuie.
Bună, frumoaso. Ce zâmbet minunat ai.
Am nevoie ca tu, fiica ta şi bunica
să ieşiţi aici pe verandă cu soldatul Wattles, din ordin militar.
Haideţi, doamnelor. Aşa. Mulţumesc.
Aici, chiar aici pe verandă.
Foarte bine.
Staţi aici. E o zi frumoasă.
Ştiu că sunteţi acolo jos.
Aruncaţi-vă armele până număr la trei,
sau voi ucide familia care vă găzduieşte.
Unu,
doi,
trei.
Bun.
Acum ieşiţi pe rând cu mâinile sus.
Ok. Ok.
Salut, eroule. Ai fost inconştient ceva timp.
Să încercăm din nou.
Ok. Ştiu că ai o grenadă.
De data asta vreau să împingi uşor grenada către mine.
Apoi, vreau pistoalele voastre,
şi totul până număr la trei,
sau ucid familia care vă găzduieşte.
Unu,
doi,
trei!
Acum ieşiţi pe rând cu mâinile ridicate.
Ridică mâinile.
Damon.
Încep să vă urăsc pe voi trei.
Salut, eroule. Ai fost inconştient ceva timp.
A venit poşta.
Veşti de acasă?
De ce ai făcut asta?
Stefan, nu-mi mai scrie vreodată.
Poşta!
Salut, eroule. Ai fost inconştient ceva timp.
Şi dacă-mi aduci dezertorii,
atunci vei primi permisie, Salvatore.
Oferta e valabilă şi dacă îi aduc morţi?
La naiba.
Salut, eroule. Ai fost inconştient ceva timp.
Poşta!
La naiba cu asta.
Damon, unde te duci?
Ştii care e cea mai scurtă distanţă între punctul A şi punctul B?
- Poftim? - O linie dreaptă.
Ca să ies din iadul ăsta, trebuie să-mi văd fratele,
deci mă duc direct la el.
Dezertez către Mystic Falls.
Serios? Pot să vin cu tine?
Ştii cum spui mereu că sunt un erou, Henry?
Nu sunt erou.
Grenadă!
Nici vorbă.
Intră. Te aşteptam.
Asta e diferit. Unde sunt toţi?
Vorbeşte încet.
Îi văd venind în depărtare.
Pe cine?
Confederalii vânează dezertori.
Te vor ucide. Trebuie să te ascunzi în pivniţă.
Ok. Toată asta cu urgenţa nu-i necesară
pentru că asta nu se întâmplă.
Damon, nu mă auzi.
Sunt aici. Du-te în pivniţă dacă vrei să trăieşti.
- Frate. - Ei bine.
Dacă nu e lumina de la capătul tunelului.
Un tunel destul de întunecat, acest mic abator.
Înţeleg de ce nu mi-ai spus despre asta.
Încercam să-ţi protejez emoţiile fragile, Stefan.
Tu eşti motivul pentru care am acceptat misiunea.
Mereu ai un motiv, nu, Damon?
Fratele tău, cel cu care bei...
Ea.
Elena?
Va trebui să faci mai mult de atât.
Să dovedesc că fac lucruri rele pentru oamenii pe care-i iubesc?
Asta nu e despre ce faci în numele ei, Damon.
E despre ce faci când ea nu mai e.
Linişte. Sunt aici.
Ce naiba se petrece?
Nu înţelegi, nu?
Îţi spui că protejezi Mystic Falls pentru Elena.
Te convingi singur
că o ţii în siguranţă prin orice mijloace necesare.
Justifici că ai pedepsit-o pe Lily pentru Elena.
Te-ai întrebat vreodată, "ce ar face Elena?"
Nu am avut şansa să o întreb, mulţumită lui Lily.
Deci trebuie să o întrebi.
Influenţa Elenei asupra ta e aşa slabă
încât nu poţi face diferenţa dintre bine şi rău fără să te ţină de mână?
Va fi un secol lung, frate,
ştii, mă întreb dacă te va recunoaşte când se va trezi...
bărbatul care a scuipat pe mormântul mamei noastre,
bărbatul care se minte singur chiar şi acum despre ce s-a întâmplat aici azi?
Despre ce vorbeşti?
Nu pune mâna pe mine! Nu, nu. Opreşte-te!
- Ea nu mai e! - Ce-mi faci?
Misiunea nu a reuşit.
Au murit nevinovaţi şi tu ai plecat de acolo cu sânge pe mâini.
- Ce ai vrut? - Mi-am vrut fratele.
- Ce ai vrut? - Fratele.
- Ce ai vrut? - Mi-am vrut fratele.
Nu te mai minţi singur.
Ce ai vrut în clipa aia, înainte să-ţi îngropi secretele,
înainte să înveţi cum să te ascunzi de durere?
Eu...
Am vrut...
Am vrut-o pe mama.
Ei bine, e prea târziu.
Damon, Damon, poţi să te mişti?
Te rog, te rog, trebuie să mă ajuţi.
Damon, Damon, poţi să te mişti?
Te rog, te rog, trebuie să mă ajuţi.
De ce? Nu e real.
Durerea e reală. Sentimentele sunt reale.
Îţi place asta, nu?
Voi muri ştiind că fiul meu mă urăşte.
Da, aşa e.
De ce?
Pentru că ai încercat să o iei pe Elena de lângă mine.
De ce nu mă ajuţi?
Te rog.
De ce?
Pentru că ai luat singurul lucru care mă făcea fericit.
Pentru că nu ai fost
destul de puternică pentru a-ţi părăsi soţul.
Pentru că te-ai îmbolnăvit şi ne-ai părăsit.
Pentru că nu te-ai întors înapoi.
Te urăsc pentru că ai fi putut să te întorci de atâtea ori,
dar nu ai făcut-o.
Te-am pierdut prima dată când tata te-a trimis departe cu tuberculoză,
şi apoi te-am adus înapoi din lumea-închisoare,
şi atunci te-am pierdut din nou cu cealaltă familie a ta,
iar acum te pierd pentru că mori.
Te-am pierdut de trei ori.
De trei ori am avut ocazia să-ţi spun tot ce am vrut să-ţi spun,
şi de trei ori am eşuat.
Dragul meu băiat...
Încă e timp.
Spune-mi. Spune-mi tot ce vrei.
Spune-mi.
Mamă, îmi pare aşa rău.
Îmi pare aşa rău.
Dă-mi o şansă
să îndrept totul.
Dă-mi o şansă să te las să mă iubeşti, bine?
Nu.
Nu am terminat.
Trebuie să o iau înapoi. Trebuie să o iau înapoi.
Hei, hei, hei. Damon, Damon, Damon, Damon.
Hei, sunt eu. Sunt eu. Eşti în siguranţă.
E ok. E ok.
Nu, nu. Încă o dată. Încă o dată.
- Trimite-mă înapoi. Ştiu ce să fac acum. - Damon, nu e real.
Ştiu că nu e real. Nimic de aici nu e real.
Damon, nu.
- Damon! - O, nu!
Damon...
Trebuie să o iau înapoi.
De ce încă sunt aici?
Nu a fost real. Asta nu e real. ci nu e real.