בפרקים הקודמים...
חשבתי לגור כאן.
אם אתה מעוניין בצורה כלשהי.
אתה מוכן לחטוף את ההלם של החיים?
לא מאמין שמצאתם.
החדר הזה פרוע. מה זה?
נראה כמו מכרה זהב לחנונים.
הכול משומר בצורה מושלמת.
חוץ מהבחור הזה.
תפקידנו לאסוף את הגרועים שבאדם ולהביא אותם הנה.
מה הדבר הכי גרוע שעשית?
כמה גופות עד שתהיי מלאה?
תתגאה בי, אני הורג אנשים רעים.
כיבית את המתג, נכון?
אליינה לא חשובה לי יותר. -למה?
אין תקווה. אני מדבר על הגיהינום, אחי.
אלחם באוקיינוסים
ואחלוף על פני הסירנות למצוא דרכי אלייך.
הוא השאיר לי כל מיני רמזים שקשורים לסיפור עתיק על סירנות.
סירנות משתמשות בשליטה מוחית לפתות קורבנות למותם.
אומרים שהן שליחות השטן.
זה לא היה אנזו, זה לא היה דיימון. הם לא בשליטה.
כל הרמזים, הוא רוצה שנמצא אותם.
להבא נחלץ אותם ממה שהשתלט עליהם.
כנראה היא סוף סוף אכלה מספיק.
התחלתי במכירות, התקדמתי בסולם הדרגות,
ופתאום משום מקום, אני אחראי על העסק כולו.
הקטע האירוני הוא שאני פציפיסט.
רק במקרה אני מייצר מכונות מפלדה.
מה אתה עושה בוועידת כלי נשק?
אם לא אכפת לך שאני שואל.
לא. חלק מהמכונות שלנו משמשות לייצור חלקים לאקדחים,
אם הלקוח בוחר.
כמו כדורים. -לא.
שום דבר מזיק. -אממ
מה לגבי הדקים?
לאקדח אין הרבה תועלת בלי הדק מתפקד.
והדבר הקטן הזה שמחזיק את הכדורים.
המחסנית, כן.
והחלק שעושה את העבודה, המקום שממנו נפלטים הכדורים.
אני בסך הכול ספק משנה שנשמע למנדט החברה.
גם אני.
אני והעמית שלי באותה סירה.
כנראה כל אחד נותן דין וחשבון למישהו, לא?
ספר לי על זה. תשאל את אשתי.
היא בת הזוג שלך לאירוע הזה?
למה להביא חול לחוף?
צוחקים איתך, נכון?
צוחקים.
יש לי רעיון...
אני אביא אותך לקונה שלי.
אני חושב שהיא לא תוכל לעמוד בפנייך.
שיר יפה, נכון?
יצרו כל כך הרבה מוזיקה טובה ב-200 השנה האחרונות.
אני הכי אוהבת שירי אהבה.
כשהכנתי את רשימת ההשמעה הזאת לפני שלושה ימים,
גיליתי משהו שנקרא סטנדרט ג'אז.
"כשמישהו אוהב אותך..."
אתה נהנה מזה, נכון?
לא יודע. את המתקשרת, תגידי לי את.
הלוואי שאנזו היה כיפי כמוך.
למה הוא לא מפסיק לנסות להינצל?
על מה את מדברת?
בחייך, אתה חושב כמוני.
אתה חושד שהוא לא שחקן קבוצתי.
הוא רגיל לעבוד לבד, יעבור לו.
אני מקווה שאתה צודק.
כי אני צריכה שהוא יהיה כמוך:
מושקע עד הסוף.
מחויבות מלאה...
היא מה שעושה את זה מהנה.
כשמישהו אוהב אותך
זה לא טוב אלא אם כן הוא אוהב אותך...
הרצח הכי אטי בעולם.
אני אומרת למוח שלו להירגע.
קראתי באינטרנט
שעופות שנשחטים במפעלים לא טעימים באותה מידה
כי הגוף שלהם משחרר המון אדרנלין.
אז אנחנו מודאגים מאדרנלין עכשיו.
הוטל עלינו לקצור נשמות רעות,
אבל זאת לא סיבה שלבחור הזה יהיה טעם של עוף
שמת אחרי שהרטיב במכנסיים מבהלה.
רק שתדעי,
כל ארוחה שנייה שהבאנו לך הייתה לחוצה ברמות אחרות.
אהה.
אם ככה, פחד זה מעדן.
לא חשוב, אינטרנט.
בו.
- יומני הערפד -
אליינה היקרה.
אני מקווה שזה לא מבולגן מדי,
כי אני עושה את הקטע האימהי ומנצלת כל רגע פנוי לכתוב,
אפילו במכונית בחנייה.
תורי להיות המבשרת של הידיעות הלא גרועות לחלוטין,
כי סוף סוף יש גם חדשות טובות.
בוני שמעה מאנזו... בערך.
הוא השאיר לה משהו למצוא.
זה לא בדיוק היה מכתב אהבה, אבל נראה שהוא בצד שלנו.
ובמקום אחר, ברומן האמיתי...
בית סלבטור עומד להיות המגורים הרשמיים שלי.
אני מתה על זה לגמרי.
לחץ המים טעון שיפור,
אבל סטפן נראה ממוקד מאוד בשיפורים לבית.
או שהוא רק צריך למצוא דרך לפרוק את התסכולים
שהוא שוב איבד את העקבות של דיימון.
בנימה חיובית יותר,
היו אפס אורחים לא רצויים מאז הטירוף של השבוע שעבר.
ליזי וג'וזי לא מודעות כלל לכך שהן היו בסכנה.
הלוואי שאני וריק יכולנו לומר את אותו הדבר.
הוא התחרפן בדיוק כמוני,
אבל הוא מעסיק את עצמו וחוקר את האויב החדש שלנו.
לא יודעת איזה יצור על-טבעי אמיתי שולט בחברים שלנו,
אבל ריק ימצא דרך להילחם בו.
היי. -היי!
התקשרתי לשאול מה שלומך.
אני מקווה שלא הערתי את הבנות הבוקר
כשהוצאתי את הקופסאות מהמחסן.
אתה יכול להזכיר להן שאני אבלה איתן
את כל סוף השבוע?
הן יודעות. והן בסדר.
הן צופות בסרטים מצוירים אחרי שאכלו קערות גדולות של סוכר.
יש להן חיים מצוינים.
אתה צודק. טוב. אתה צודק.
לא תעירי לי על זה שהן אכלו מדגנים ממותקים?
סאלין כמעט מתה כשהגנה על הילדות שלנו, זה בסדר שהיא בוחרת את הדגנים שלהן.
ריק?
אני חייב לסיים, להתראות.
מצטערת שאני מטרידה אותך. -היי, סאלין.
אישור יציאה. סיור לימודי היסטורי.
טוב.
הרבה אותיות קטנות יחסית להליכה לכיכר העיר.
נכון? אני יודעת.
דברים היו פשוטים הרבה יותר כשאני הייתי ילדה.
עוד משהו, רציתי להגיד לך ששמתי לב למשהו מוזר.
נראה לי ששילמתם לי יותר מדי השבוע.
אולי היה בלבול.
לא, לא. שום בלבול.
אני וקרוליין החלטנו לתת לך העלאה.
תודה.
יש סיבה מסוימת?
תאמיני לי, הרווחת את זה ביושר.
קתרין.
לא...
אני אליינה.
אני דיימון.
נקלעתי למריבה עם החבר שלי. -על מה, אם אפשר לשאול?
חיים. עתיד. הוא תכנן את הכול.
את לא רוצה בזה?
אני לא יודעת מה אני רוצה.
זה לא נכון.
את רוצה מה שכולם רוצים.
ספר לי. מה אני רוצה?
למה הוא תמיד מנמנם?
אני? אני אוהבת לפקוח את העיניים החדשות שלי.
אחרי שמעבירים 200 שנה
עם ארובות עין נבולות מתחת למקום שבו היו הגבות שלך,
נהנים במיוחד מכל האיברים בגוף.
ואתה מאכזב עוד יותר.
לא הצלחתי להיכנס לראש שלך. מהיום שבו נפגשנו.
באותו יום, לא הייתי מוכן למתקפה שלך.
עכשיו אני מוכן.
בכל אופן, לא יודע למה את מתלוננת.
הרצון שלי בשפל המדרגה.
אני עושה כמעט כל מה שאת אומרת, גם כשאני לא רוצה.
ה"כמעט" הזה מציק לי.
בוא הנה.
קדימה. רק הצצה.
אתה תיכנע בסופו של דבר.
זה עלול להימשך לא מעט זמן.
שיא העינויים הקודם שלי עומד על 70 ומשהו שנה.
הבחור השני מצמץ ראשון, דרך אגב.
מצמצת קצת עכשיו.
שלפתי מעדן טעים מהראש שלך... שם.
מי זאת שרה נלסון?
לא יודע ולא אכפת לי.
הפה שלך יכול לשקר, אבל תת המודע שלך לא.
שרה נלסון. למה אתה מרגיש חיבור רגשי?
אולי היא מישהי מטלנובלה שאני מכור אליה.
עוד שקרים. יש לה משמעות.
קום, ישנוני.
הגיע הזמן להנאה.
מה הבוסית שלך חושבת
על התחביב היומי שלך לאתר דיווחי פשע?
אמרתי לה שזאת גרסה אפלה מאוד של "פינטרסט".
ראית את מופיני החמוציות בחדר המנוחה?
קניתי אותם במכירת המאפים של הבנות. -לא רעבה, תודה.
בוני, את צריכה לאכול משהו. -אני אוכל... אחר כך.
כרגע, אנחנו צריכות לחפש פשעים רחוק יותר מטנסי.
אולי הם מטיילים בימים האחרונים.
טוב. ארחיב את רדיוס החיפוש.
בייחוד כשידוע שאנזו משאיר רמזים.
למה הוא לא השאיר יותר?
אנזו מגלם סוכן כפול,
כנראה הוא צריך לבחור את הרגעים שלו.
הנה. קרוליינה הצפונית.
שני מקרי רצח בשתי ערים שונות רק הבוקר.
כן, ושתי הנשים מתו מפצעים בצוואר.
נמצא משהו מוזר בזירת הפשע?
המידע היחיד שיש להם כרגע הוא שמות הקורבנות.
יש אחת ששמה שרה נלסון מקגוואן.
מה? -ולקורבן השני קוראים
שרה ג'יין נלסון.
כנראה אנזו בחר את הרגע שלו.
למה אתה אומר את זה?
כי יש עוד שרה נלסון שגרה בקרוליינה הצפונית.
שמה האמיתי הוא שרה סלבטור.
היא הקרובה היחידה שלי שעדיין בחיים.
אלא אם כן דיימון יגיע אליה קודם.
אימא של שרה הייתה חברה של זאק סלבטור ב-1994.
נראה לי שאני מכירה את הסיפור הזה. דיימון הרג אישה בהיריון.
הדבר הכי גרוע שעשה.
אפשר להתווכח. אבל זה ברשימה הסופית.
התינוקת שרדה. היא גדלה בשם שרה נלסון.
סטפן דאג שמשפחה אוהבת תאמץ אותה.
ונתן לה קרן נאמנות. הגן עליה.
אז למה לדיימון לסמן את שרה? -הוא לא. הוא לא יודע שהיא קיימת.
אבל לה ולאנזו היה קשר אהבה-שנאה במשך זמן מה.
ואת חושבת שזה רעיון של אנזו.
אני לא מנסה להיכנס לראש שלו, אני רק...
אני מנסה להציל את שרה, זה הכול.
תודיעו לי כשנהיה קרובים לראליי.
איפה הארווי?
שלחתי את העצמות שלו לבדיקת דנ"א.
נראה כמו המעשה המלומד.
למה את לא בבירה עם חברייך המתמחים?
כמה אנשים באמת צריך כדי לשלוף מחקרים על המיתולוגיה היוונית
מספריית הקונגרס?
שמעת פעם את הביטוי "לפרסם או למות"?
אתם עזרתם לי לא למות
בתור יו"ר קרן הנשקייה של סיינט ג'ון,
ואני אאריך את ההתמחות שלך. כולם מרוויחים.
באמת תפרסם מאמר על סירנות?
בחייך. ומה בוער כל כך?
זה נקרא מועד אחרון להגשה.
אז למה אתה עדיין כאן
במקום לחקור כמו כל השאר?
לא ראיתי שאת מתייחסת למשימת המחקר ברצינות.
אני כאן כי החדר הזה ממש קבור בערמות של מידע לא מנוצל.
תקשיבי.
"עכשיו יש קיר היכן שלא היה קודם.
חבריי שכחו אותי, אולם אני שומע את קולה חזק מתמיד."
"קולה." אז התאוריה שלך
היא שהארווי שמע סירנה אמיתית?
למשל, יצור על-טבעי?
זו לא תאוריה, רק נתונים.
הראייה שלי השתפרה, או שבאמת קל יותר לקרוא את זה היום?
ניקיתי אותו קצת. עכשיו אפשר לקרוא מהפינות העליונות.
"יום היפוך הקיץ, 1790."
1790?
ראיתי את התאריך הזה איפשהו...
חדר הארכיון.
רואה? אני בהחלט עוזרת.
שתקי, ג'ורג'י.
עשרים מי יודע. -קדימה.
אני חושב על אדם.
הוא נאה למדי, מבטא מקסים,
והוא יהיה העוזר הכי מדהים שיש...
אילו הוא רק היה נפטר מתסביך הקדוש המעונה שלו.
לא ככה משחקים 20 מי יודע.
כך או כך, התשובה שלך היא ישו הצלוב או אני.
הצלחת בניסיון השני.
למה אתה מתנגד להוראות?
אני לא מתנגד לשום דבר.
אני כאן, עוקב אחרי שרה נלסון, יחד איתך, כפי שהורו לי.
מה בתמונה הזו מציג אותי כמתנגד?
כן, אתה כאן, אבל דעתך מוסחת.
אתה לא נהנה, אנזו.
אתה נזקק להפליא.
לא, אני מעורב מאוד, אבל אני רוצה שתהיה כמוני.
בחייך, אחי, סוף סוף קיבלנו משימה נוחה לשם שינוי.
לרדוף אחרי נשים תמימות שבמקרה חולקות את אותו שם?
למה אתה לא יכול ליהנות מהשינוי בקצב?
כי אני תוהה מה הבוסית זוממת.
למה היא עוצרת פתאום
את תוכנית האב המסתורית שלה?
זה קל, יש לה עדיפות חדשה: להפליק לך.
הרגזת אותה, עכשיו היא רוצה שתכבה את המתג.
למה היית צריך לעצבן אותה?
איך אתה מפחד ממנה כל כך, בלי הרגשות שלך?
לא ממש מפחד ממנה.
אני מפחד מהתצוגה המקדימה של הגיהינום הנצחי
כשהיא נכנסה לי לראש. -אלו משחקי מוחות.
שום דבר מזה לא אמיתי. -אני חולק על כל הדעות שלך.
הנה היא.
שרה נלסון.
חשבתי ששיעור היוגה לעולם לא יסתיים.
ג'נטלמן מציג את עצמו קודם, דיימון סלבטור.
אפשר לדבר היכן שהוא ביחידות, העלמה נלסון?
למה הרשמיות, מר סיינט ג'ון?
הידרדרנו לחוסר נימוס. חשבתי לרענן קצת.
אני שמח שבשהות המשותפת שלנו למדת להגן על עצמך.
מזלך שהייתה לי מנה אחת של ורבנה, אחרת היית שוכב לצדו.
ואני נוטלת אותה מדי יום, אז אל תנסה להפעיל שליטה מוחית.
לא, אז תצטרכי לעזוב את העיר מרצונך החופשי. יש לך דרכון?
עדיין שוכרת, אני רואה. -לא יכולה להרשות לעצמי לקנות.
אחרי שסיפרת לי שקרן הנאמנות שלי מגיעה ממשפחת סלבטור
הפסקתי לפדות את ההמחאות. לא רציתי כסף מרוצחים סדרתיים.
מה אתם עושים כאן?
טוב לראות גם אותך.
שלום, יקירה.
תזכרי, אנחנו מחפשים פריטים שהגיעו לפני המאה ה-19.
יש כל כך הרבה דברים.
אנחנו יכולים להיות כאן ממש כל הלילה.
מצפה לשיחת טלפון חשובה?
רק מוודא שלא פספסתי סמס מהמטפלת.
ובאיזו תדירות המטפלת השווה מסמסת לך?
הילדות היו בסיור לימודי. רציתי לוודא שהן הגיעו הביתה.
תירגע. אני בטוחה שהמטפלת דאגה לך. -היא לא...
אני יודעת, אתה הבוס שלה אז אתה לא שם לב שהיא שווה?
התירוץ הישן הזה?
תתמקדי במחקר, בבקשה.
אני לא ממש בטוחה למה הארכיון הזה ראוי להתקף הריגוש החנוני שלך.
21 ביוני 1790 היה היום
שבו הנשקייה קיבלה משלוח מסתורי מהעיירה מיסטיק פולז.
"יום היפוך הקיץ, 1790.
לקחנו את התיבה לכספת.
החפץ שלו נשאר מעל לפני הקרקע, לצורכי ביטחון."
תודה בזה, יכולות השחזור המטורפות שלי עשו אותי הכרחית.
"פריט שני, 21 ביוני 1790.
הפריט נוצר ב-2200 לפנה"ס."
מעולם לא חקרתי משהו עתיק כל כך.
וכשלעצמו, זה מוזר.
אבל לא מוזר יותר מהכספת שמאחסנת יצור על-טבעי.
אולי סירנה?
ניסיון יפה.
ובאשר להתרגשות החנונית שלי, אני משתלב פה היטב.
רק בנשקייה משרבטים בכתב יתדות.
ראיתי את הסמל הזה בעבר.
אני לא יכולה להתמודד עם זה עכשיו. -את בסדר?
רגע, לאן את הולכת?
מה קורה? -זמן לא טוב?
לא. אני רק מתרגל למוסר העבודה של דור הוואי.
מה, את מתקשרת מתוך באר?
לא, אנחנו בדירה של שרה.
יצאתי החוצה לתת לבוני ולאנזו פרטיות.
תפסתם את אנזו? -בקושי.
בהתחלה חשבתי שהוא ינסה לברוח. אבל הוא השתכנע להישאר לדבר.
איך הצלחת לעשות את זה? -כוח רצון, כנראה.
הוא נאבק בשליטה מוחית כלשהי. הוא לא מוכן להסתכל על בוני אפילו.
זאת הגרסה החדשה שלך?
שתיקות ארוכות והודעות סודיות? -לא הייתי סודי כל כך.
את הבנת אותן, לא?
לא רוצה להיתפס לקטנות, אבל יכולת לכתוב את המילה "סירנה".
זה בדיוק מקור הדילמה.
ככל שהמחשבות שלי מפורטות יותר, כך היא יכולה לקרוא אותן.
אנחנו מדברים על סירנה חיה ונושמת, נכון?
בתולות ים מפלצתיות ששרות למלחים?
היא לא מתפארת בזנב דג. אבל היא אוהבת לשחות.
מה היא רוצה ממך?
היא רוצה שני חיילים נאמנים שיביאו לה ארוחת ערב דרך קבע.
לא ראית איך היא נראתה לפני שאכלה את בשרם של 87 קורבנות. לא נעים.
למה אתה ודיימון? -היינו בכספת כשהיא הזדקקה לחטיף?
לא יודע. הלוואי שידעתי. -מה החולשות שלה? איך עוצרים אותה?
אני מקווה שאחרים יוכלו להבחין בכך.
אני עצמי עסוק לחלוטין בתחזוק הכיסוי שלי.
אצטרך לחזור אליה בקרוב.
מה? למה? אתה מוגן עכשיו.
אני לא. וגם את לא אם אשאר כאן.
אנזו... -לא, די.
די.
אני לא יכול להרשות לעצמי לחשוב על החשיבות הרבה שלך.
אני חשובה?
קשה לדעת בימים אלה. -תנסי להבין את המצב שלי.
האויב חדר למוחי.
תוקף אותי נפשית. מחפש דרכים למנף את הכניעה שלי.
זאת הסיבה לכך ששרה מסומנת?
לדאבוני הרב.
החוקרת שלי לא תצא מראשי עד שאתן לה שם משמעותי.
עכשיו אני רק יכול לנסות למנוע משרה להיהרג.
תראה, אני מבינה... אתה איזה שקר כלשהו שאיבדתי מזמן,
לא נעים לך שהגענו למצב הזה,
וסוף סוף אנחנו נפגשים. עוד משהו?
קיוויתי שתכעסי עליי פחות
על שאני מנסה להגן עלייך.
אתה לא היית מתעצבן אם אדם זר היה שולט בחייך בסתר
בשקרים ושליטה מוחית 18 שנה? זה שמפתיע אותך שיש לי בעיות אמון,
אבל אני לא יוצאת מכאן עם אף אחד חוץ מאנזו. לפחות הוא רוצה שאקבל החלטות בעצמי.
אני צריכה לארוז את ציוד הצילום. -אשאר איתה ואתם תביאו את המכונית.
טוב, נסמס לך כשנהיה בחזית. -תזדרזי.
אנחנו חייבים לזוז מהר.
אני מניח שהשובה שלי מחפשת אותי, ותוהה לאן נעלמתי.
למה אתה מוכרח לחזור?
למה אתה לא יכול להילחם בה? -נלחמתי בה.
בכל רגע ובכל יום.
הסתרתי את המחשבות האינטימיות ביותר
שתאמין שאין דבר שהיא יכולה להשתמש נגדי.
אני חוזר כדי להמשיך בהעמדת הפנים.
את מבינה? -כן.
ולא.
ליזי, רק אלה שלא מכים את האחיות שלהם יכולים ללכת לקרנבל, טוב?
אני אוהבת אותך. עכשיו תני לסאלין את הטלפון חזרה בבקשה.
סאלין, אימא רוצה...
מה אתה עושה? -אמרו לי לעשות חיים.
לא!
קרוליין היא אותה חברה שניסתה לרצוח אותי, לא?
מבינה שזה לא הספיק כדי להביא לפרידה.
היא לא התנהגה כתמול שלשום באותו יום.
מצבה השתפר, אז כולנו צריכים לצאת לדרכים יחד? לא, תודה.
דיימון, לא!
לא.
חשבתי שאמרתי לך להניח לי. -אני לא יכול.
ולא תוכל להרוג אותה. היא חלק מהמשפחה.
המשפחה מתה, סטפן, גם אנחנו.
היא הבת של הדוד זאק. שמה שרה סלבטור.
זה לא יכול להיות. -תקשיב לי,
בפעם האחרונה שראיתיך, דיברת כמו אדם מטורף,
אמרת שגורלך נחרץ בגלל הרוע שעוללת.
באתי להגיד לך שאתה טועה.
לא נגזר עליך להישלח לגיהינום, דיימון.
רוצה לדעת למה?
דבר מהר.
אמצא בדלי סיגריה על אבני המרצפת?
אני מסתירה דברים קצת יותר טוב מזה.
אם את רוצה שיתייחסו אלייך ברצינות באקדמיה,
את צריכה לצאת מהחדר בקצת יותר נימוס.
טוב. אראה לך משהו.
זה ההפך מנימוס.
תירגע.
זה נחשב למחקר רציני?
אני מניח שיש כאן סיפור.
תלוי.
אתה מאמין בגיהינום?
כלומר, במקום בוער ששולט בו יצור שנקרא שטן?
אני חושב שאפשר לומר שהראיות אינן חד משמעיות.
איך את יודעת על הסמל הזה?
ראיתי אותו כשמתי.
תפרטי, בבקשה.
לפני שנתיים הסעתי את החברה הכי טובה שלי ממסיבה.
ואני...
התכתבתי עם איזה בחור שהכרתי,
כי הייתי קצת שיכורה.
כי הייתי יותר מקצת שיכורה.
ו... לא שמתי לב
שחציתי קו הפרדה רצוף. ואני לא זוכרת את התאונה בכלל.
אבל אני כן זוכרת
שהתעוררתי במקום אחר. וזה לא היה מקום
בדיוק,
אלא...
מודעות עצומה בטירוף לכאב
ולבדידות ולפחד.
ובאותו רגע, ידעתי שהרגתי את החברה הכי טובה שלי.
הייתי לכודה
בתחושה מבעיתה וקרירה של שנאה עצמית.
ומשום מה ידעתי שזה יימשך לנצח.
כלומר, לנצח נצחים.
בתוך כל האירועים האלה, הדבר היחיד שיכולתי לראות
היה הסמל הזה.
אני לא יכולה להסביר את זה. הוא פשוט הופיע.
לאחר מכן חובשי ההחייאה
הפעילו את לבי בזרם חשמלי. כנראה הייתי במצב של דום לב במשך דקה בערך.
הם כבר ויתרו על הניסיון להציל את החברה שלי.
צר לי לשמוע.
הצד החיובי.
הפער של שנה בקורות החיים שלי,
זה היה גזר הדין שלי על הריגה בכלי רכב.
הוא הגיע עם גישה לספרייה,
ניצלתי את הזמן כדי לחקור את כל המיתוסים, הפולקלורים,
חוויות סף מוות. בעיקרון נתתי לעצמי דוקטורט בגיהינום.
כי אני יודעת לאן אני אלך יום אחד.
אתה בטח מתחרט שאני לא בבירה עם שאר המתמחים, מה?
לא. ממש לא.
אני מאמין שראית חלק מהתצרף.
אולי אני לא מסכים עם הפרשנות,
אבל אני מאמין שאת מקור ראשון.
אתה לא... חושב שאני מטורפת?
את אפילו לא מתקרבת
לסף הטירוף שראיתי.
אולי תחזרי פנימה
ותשתפי אותי ב...
ידע ברמת הדוקטורט?
מה עשית?
עשיתי מה שהייתי צריכה לעשות, לשם שינוי. -תעצרי.
לא. אקח אותך הכי רחוק שאפשר.
בוני, עצרי את המכונית.
אני מוכרח לצאת.
מה קרה? -אני יותר מדי רחוק ממנה.
היא מנסה למשוך אותי חזרה. אנחנו צריכים להסתובב מיד!
עכשיו!
היי, היי, היי.
אתה תהיה בסדר.
זה לא כזה פשוט. המוח שלי קשור אליה.
היא יצאה למתקפה. מחזקת את אחיזתה.
אז נשחרר אותך.
אי אפשר להשתחרר. אי אפשר לברוח ממנה.
כל רגע שבו אנחנו יחד
שוב היא עלולה לגלות מה אני מרגיש כלפייך.
לא אוריד ממך את העיניים.
אני לא יכולה לאבד אותך שוב.
מעולם לא איבדת אותי, בוני בנט.
תישאר, בבקשה.
אני לא יכול לסכן אותך יותר. עלייך להניח לי.
הסיפור העצוב של החברה של זאק הגיע עם נ"ב.
תאר לעצמך את כל חגי המולד שיכולנו לחגוג עם שרה.
אני מנסה לומר שאי אפשר להפיל עליך את האחריות לרצח שלא ביצעת.
שרה לא מופיעה ברשימת החטאים שלך, אם יש דבר כזה.
אם תשחרר אותה, זה יאזן את המאזניים.
זה לא עובד ככה, אחי.
גם אם לא, אתה חייב לשחרר אותה.
זה מה שאליינה הייתה רוצה
ואני יודע שאתה יכול להבין את זה.
בחייך, דיימון. תעשה את הבחירה הנכונה.
תעשה את זה למען המשפחה שלנו.
תעשה את זה למען אליינה.
ותעשה את זה למעני.
לכי. רוצי.
עופי מכאן.
לא.
תצטרך להתאמץ קצת יותר, סטפן.
הוא צודק. אני קשוחה הרבה יותר משאני נראית.
אל תזוז לשום מקום.
נו...
מי זאת אליינה?
תישארי איתי, שרה.
דיימון, מה לא הבנת ב"להרוג את שרה"?
זאת לא אמורה להיות החלטה קשה.
איך אתה ממרה את פי?
זה מצריך הרבה כוח רצון.
תחושת עצמי אמיתית.
חיבור לשמץ של אנושיות
שהסתרת ממני.
כל כך הרבה חודשים בעסק,
ולא שמתי לב שיש לך דליפת נאמנות,
וזה מרגיז מאוד.
לאן תת המודע שלך נודד
כשאתה מנסה להתנגד לי?
אני יודעת, בוני, את צודקת.
את ואימא שלי צודקות. אני רק לא מסוגלת לספר לו.
אתקשר אלייך אחר כך.
קתרין.
לא. אני...
אני אליינה.
אני דיימון.
הדבר הכי אמיתי שהרגשתי בחיי.
תבטיח לי שזה לנצח.
אני אוהבת אותך, דיימון.
כן.
אני יכולה לתקן את זה.
תודה על שהנחת לי להציץ.
היי.
לא הכרנו.
מה שמך?
אני דיימון.
אני סיביל.
אתה עדיין יכול לתקן את המצב. דיימון,
אתה חייב לעזור לה.
בבקשה.
תילחם.
למה?
צר לי כל כך.
את רוצה לעוף מכאן?
בהחלט.
דיימון, תתעורר! -תחסוך אנרגיות.
בתוך שעתיים אהיה רחוק מכדי להגיע אליך, ואז תוכל ללכת הביתה.
אל תדאג לאחיך.
השתלטתי על המפלט הנפשי שלו. אני משפצת אותו קצת.
אחי חזק הרבה יותר משנדמה לך.
לא נכון.
בכל אופן,
שיחה טובה.
מה קרה?
סטפן הוציא את שרה מהעיר?
לא יודעת. שתינו היינו מחוץ לתמונה.
פישלתי. אסור היה לי להסתלק עם אנזו.
לפחות אנחנו יודעות שהוא מוגן.
הוא לא. אני...
לא הצלחתי לשחרר אותו מהשליטה המוחית של הסירנה,
ונאלצתי להניח לו לחזור אליה.
אז כל זה היה לחינם?
היינו צריכים אותך כאן. -ואני הייתי צריכה להציל את החבר שלי.
הייתה לנו תוכנית. -גם לי הייתה תוכנית.
הייתה לי תוכנית להזדקן עם אנזו ולחזור אליו הביתה בכל לילה.
הייתה לי תוכנית לחיות חיים כמו שאת וסטפן חיים כרגע.
זה מה שגרם לך לפעול על דעת עצמך?
העובדה שאני וסטפן מאושרים?
לא. אני שמחה בשמחתכם. באמת.
כשאני רואה כל מה שיש לך... הבית, החבר, הילדות,
החיים... זה גורם לי להרגיש בודדה כל כך שמתחשק לי למות.
ככה את מרגישה באמת?
אני שונאת את עצמי בגלל זה, אבל, כן.
את לא לבד, בוני.
אלוהים אדירים.
אני ממש מצטערת.
הייתי צריכה להתחשב ברגשות שלך.
הייתי חברה איומה.
אני יודעת שדעתי הייתה מוסחת, אבל אני תמיד כאן בשבילך,
לא משנה מה עוד קורה בחיי.
אני כאן בשבילך למה שאת צריכה,
גם אם זה רק כדי לזעום ולצרוח עליי.
שום דבר מזה לא באשמתך.
למעט שהייתי עסוקה כל כך בדרמה שלי,
שבכלל לא הבנתי מה זה עושה לך.
אני נשבעת לך, אנחנו נציל את אנזו
יחד,
ואז נחזור לחיים הנורמליים המטורפים
והאדירים שלנו.
האושר שלך הוא חלק מהאושר שלי,
תמיד.
אני אתקן את המצב.
למעננו.
קרוליין?
שרה בסדר?
היי,
הן רצו לבחור את הפיג'מות שלהן בעצמן.
בדיוק התכוונתי לגשת לבדוק מה איתן.
אני יכול לעשות את זה,
ואני מצטער על האיחור.
יש חיפוש גדול בארכיון שעדיין בעיצומו בעבודה.
לא התכוונתי לחבל לך בערב.
זה בסדר. אני לא ממהרת.
והעבודה שלך חשובה.
כן, נחכה ונראה.
כל מה שיש לי עד כה הם סדרה של קשרים קלושים
בין יומן מ-1790, הקעקוע הסודי של המתמחה שלי
וידיעות לא מאומתות על גיהינום
כמקום שמציע לא רק סערת רגשות,
אלא גם רוחות מיסטיות עתיקות.
לכאורה.
אתה לא יוצא להרבה פגישות רומנטיות, נכון? -עבר זמן.
אבל אתה יודע איפה הקעקוע הסודי של המתמחה שלך.
רק בגלל המחקר.
לא שופטת.
וזאת היא עכשיו.
מחר בשמונה בבוקר? -כן.
כן, נתראה מחר.
תודה.
היי, גבר. אתה חייב לי
ולא רק על האוכל שנאלצתי לקנות במלגה הזניחה שלי.
זאת דרכם השחצנית של מתמחים להגיד "בוס, מצאתי משהו"?
כן, פריט מסוים שנעדר מיום היפוך הקיץ, 1790.
וה"שחצנות" שלי רק מסווה את הפחד הגדול שאני מרגישה.
תראי לי.
הדבר הזה... הוא נמסר עם דיירת הכספת שלך?
אני חושבת שהוא נוצר בגיהינום.
חזרתם למשימה, אני רואה.
מסור לנו קצת רוע.
אנחנו לא רוצים לפגר במכסה שלנו,
אחרי הסיפור הקטן היום.
תודה.
אני רק צריכה הצצה קטנה.
את מוכרחה להניח לי.
את מוכרחה.
אם אתה מתכוון ללכת,
תלך.
אני לא מתכוונת להסתכל עליך.
דעי לך דבר אחד, יקירה.
לעולם לא אפסיק להילחם.
אלחם באוקיינוסים ואחלוף על פני הסירנות כדי למצוא את דרכי חזרה אלייך.
למה לא ראיתי אותה קודם?
לקחתי את בוני הביתה.
הייתי בא איתך.
היית צריך קצת זמן לבד.
רוצה לדבר על זה?
לא, לא במיוחד.
אני אנסח מחדש.
אתה צריך לדבר על זה.
אתה לא יכול להיסחב עם כל זה לבד.
האמת היא שאין לי בררה.
השורד האחרון לבית סלבטור.
כל קרוב משפחה שהיה לי בחיי, שהכרתי בחיי...
אחרי היום, כולם נעלמו.
סטפן... -אני יודע שתגידי
שאני לא אשם בכך ששרה מתה, אבל אני כן.
אני חלק מהסיבה לכך שכל בני סלבטור מתים.
את חלקם העמדתי בסכנה, ואת החלק השני הרגתי בעצמי.
לא. רק עמדתי לומר ש...
דיימון לא מת.
הוא כן.
ראיתי את זה קורה.
הוא שייך לסירנה עכשיו.
אסור לך לאבד תקווה.
לא אאבד תקווה.
היי,
אני רוצה להראות לך משהו.
בואי.
זה הגיע היום כשלא היינו בבית.
המיטות של הבנות אמורות להגיע מחר.
אני שובר את הקיר הזה כדי שהן יוכלו לישון זו לצד זו.
אתה הופך את החדר הזה לחדר לבנות שלי?
כן. תיארתי לעצמי שהן ירצו לבוא לבקר לפעמים.
זה בסדר? -ברור שזה בסדר.
פשוט... לא ציפיתי ממך לעשות את זה.
למה לא?
את המשפחה שלי עכשיו.
אלוהים.
לכי תראי. זה עתיק. -כן?
אוו!
זה יפהפה. הבנות ימותו על זה!
האמת היא שזה בשבילך.
קיוויתי שתענדי אותה.
באיזה קטע לענוד אותה? כמו טבעת ידידות, או...
אני באמת צריך להגיד את זה? -כן, אני חושבת שכן.
קרוליין אליזבת פורבס,
האם תחלקי לי כבוד
ותענדי את טבעת האירוסין הזאת?
כ...
אות לאהבתי?
יותר מדי מילים. תגיע לעיקר.
אני... רוצה...
שתינשאי לי.
את מסכימה?
כן. מה?