Din episoadele anterioare din Jurnalele vampirilor
M-am gândit să locuiesc aici,
dacă e o parte din tine care ar vrea asta.
Eşti pregătit să fii uimit?
Nu-mi vine să cred că aţi găsit asta.
- Camera asta e o nebunie. - Ce e asta?
E ca o mină de aur pentru tocilari. Totul e păstrat perfect.
Mai puţin tipul ăla.
Treaba noastră e să aducem aici pe cei mai răi dintre cei răi.
Care-i cel mai rău lucru pe care l-ai făcut?
De câte corpuri mai nevoie până te saturi?
Ar trebui să fi mândru de mine, ucid oamenii răi.
Ai apăsat pe buton, nu?
- Elena nu mai contează pentru mine. - De ce?
Pentru că nu mai e speranţă. Mă refer la iad, frate.
Aş înfrunta oceanele şi aş naviga dincolo de sirene
pentru a mă întoarce la tine.
Mi-a lăsat indicii care arată spre o poveste veche
despre sirene.
Sirenele folosesc controlul minţii pentru a ademeni victimele la moarte.
Unii spun că sunt mesagerii diavolului.
El nu era Enzo, el nu era Damon. Nu deţin controlul.
Toate indiciile, el voia să-i găsim.
Data viitoare îi vom lua de la ce a pus stăpânire pe ei.
Cred că s-a săturat în sfârşit.
Am început în vânzări, am avansat,
şi apoi am ajuns să mă ocup de toată operaţia.
Ironia e că sunt un pacifist.
Dar se întâmplă să fac maşinării de presat oţel.
Şi ce faci la o convenţie de arme?
- Dacă nu te superi că te întreb. - Nu.
Unele din maşinăriile noastre pot fi folosite să faci părţi din arme,
- dacă aşa alege clientul. - Ca gloanţele.
Nu. Nimic care răneşte.
Atunci trăgace?
O armă nu e de folos fără un trăgaci care merge.
Şi chestiile mici care ţin gloanţele.
- Magazie, da. - Şi partea exterioară,
pe unde ies gloanţele.
Eu sunt doar un furnizor auxiliar pentru o corporaţie.
Şi eu.
Eu şi colegul meu suntem în aceeaşi barcă.
Cred că toţi răspund în faţa cuiva.
Mie-mi spui. Întreab-o pe soţia mea.
Ea e invitata ta la petrecerea asta?
De ce să aduc nisip la plajă?
Glumesc, da?
Glumesc.
Să-ţi spun...
Te voi duce la cumpărătorul meu.
Cred că te va considera irezistibil.
Un cântec frumos, nu?
A fost creată muzică aşa bună
în ultimii 200 de ani.
Preferatele mele sunt cântecele de dragoste.
Când am făcut lista asta acum trei zile,
am descoperit ceva numit jazz standard.
Îţi place asta, nu?
Nu ştiu. Tu eşti mediu, tu să-mi spui.
Mi-aş dori ca Enzo să fie aşa amuzant ca tine.
De ce tot încearcă să fie salvat?
Despre ce vorbeşti?
Haide, şi tu crezi asta.
Suspectezi că nu ţine cu noi.
E obişnuit să lucreze singur. Se va da pe brazdă.
Sper că ai dreptate. Pentru că am nevoie să fie ca tine,
complet aici.
Devotamentul total
e ceea ce face să fie amuzant.
Cea mai înceată crimă.
Îi spun minţii lui să fie calmă.
Am citit pe internet că puii care sunt măcelăriţi
în fabrici nu au gust aşa bun
pentru că corpurile lor eliberează multă adrenalină.
Deci ne pasă de adrenalină acum.
Suntem însărcinaţi cu strângerea sufletelor malefice,
dar ăsta nu e un motiv pentru care tipul ăsta să aibă gust
de pui care a murit într-o panică umezită de urină.
Ca să ştii,
toate celelalte mese pe care ţi le-am adus
au fost speriate de moarte.
În cazul ăsta,
frica e delicioasă.
Nu mai contează, internetule.
Bau.
Dragă Elena.
Sper că nu e prea dezordonat, pentru că fac ca orice mamă,
şi profit de fiecare moment să scriu, chiar şi în maşină.
E rândul meu să fie cea care-ţi dă veştile nu chiar proaste,
pentru că avem în sfârşit şi unele bune.
Bonnie a auzit de la Enzo... într-un fel.
A lăsat ceva pentru ea.
Nu a fost o scrisoare de dragoste,
dar se pare că e de partea noastră.
Şi altundeva, chiar romantic,
Casa Salvatore e pe cale să devină rezidenţa mea oficială.
Iubesc casa asta.
E de lucru la presiunea apei,
dar Stefan pare foarte concentrat pe îmbunătăţiri.
Asta, sau are nevoie de un mod de a-şi vărsa frustrarea
pentru că l-a pierdut pe Damon din nou.
O veste mai bună,
nu am mai avut oaspeţi nepoftiţi
de când cu nebunia de săptămâna trecută. Lizzie şi Josie nu au băgat de seamă
că au fost în pericol. Aş vrea ca eu şi Ric să fim aşa.
A fost la fel de speriat ca mine,
dar se distrage cercetând noul nostru duşman.
Orice creatură supernaturală
care ne controlează prietenii, Ric va găsi un mod de a o învinge.
- Hei. - Hei. Voiam să văd ce faci.
Sper că nu am trezit fetele de dimineaţă
când am luat cutiile din garaj.
Poţi să le reaminteşti
că voi sta tot weekendul cu ele?
Ştiu asta. Şi sunt bine. Se uită la desene animate
după ce au mâncat boluri de zahăr.
Au vieţi minunate.
Ai dreptate. Da, ai dreptate.
Nu comentezi despre cerealele cu zahăr?
Seline aproape a murit protejându-ne fetele,
deci sunt ok cu alegerea ei de cereale.
- Ric? - Trebuie să plec, pa.
- Îmi pare rău dacă te deranjez. - Hei, Seline.
Foile de voie. Este o excursie istorică.
Ok.
Cât de multe detalii pentru o plimbare în piaţa oraşului.
Ştiu. Lucrurile erau mai simple când eram mică.
Voiam să te întreb, am observat ceva ciudat.
Cred că m-aţi plătit în plus săptămâna asta.
Posibil să fie o greşeală.
Nu, nu a fost o greşeală.
Eu şi Caroline am decis să-ţi dăm o mărire.
Mulţumesc.
E vreun motiv anume?
Crede-mă, ai câştigat-o.
Te sun mai târziu.
Katherine.
Nu...
Sunt Elena.
Eu sunt Damon.
M-am certat cu iubitul meu.
- Pot să întreb despre ce? - Viaţă. Viitor.
- Are totul plănuit. - Şi tu nu vrei asta?
Nu ştiu ce vreau.
Asta nu e adevărat.
- Vrei ce vrea toată lumea. - Vrei ce vrea toată lumea.
Spune-mi. Ce vreau?
De ce doarme mereu?
Eu? Îmi plac să-mi ţin noii ochi deschişi.
După ce ai petrecut câteva sute de ani
cu nişte găuri stafidite
sub locul unde ar trebui să fie sprâncenele,
te bucuri mai mult când foloseşti toate părţile corpului tău.
Şi tu eşti şi mai dezamăgitor.
Nu am reuşit să-ţi intru în minte.
Nu din ziua când ne-am cunoscut.
Atunci, nu eram pregătit pentru atacul tău.
Acum sunt pregătit. Oricum nu ştiu de ce te plângi.
Liberul meu arbitru e la fund. Fac aproape tot ce-mi spui,
chiar şi când nu vreau.
Partea cu "aproape" mă uimeşte.
Vino aici.
Vino. Doar puţin.
Vei ceda eventual.
"Eventual" poate trece ceva timp.
Recordul meu anterior de tortură a fost 70 de ani şi ceva.
Celălalt a clipit primul, apropo.
Tu ai clipit puţin acum.
Am prins un detaliu delicios din capul tău. Un nume.
Cine e Sarah Nelson?
Nu ştiu. Nu-mi pasă.
Gura ta poate minţi, dar subconştientul tău nu.
Sarah Nelson. De ce te simt ataşat de ea?
Poate e cineva din telenovela care m-a prins.
Mai multe minciuni. Înseamnă ceva.
Trezeşte-te, somnorosule.
E vremea să ne distrăm.
Ce crede şefa tău despre hobbyul tău zilnic
de a căuta raporturi de crime?
I-am spus că e ca o versiune întunecată de Pinterest.
Ai văzut brioşele cu merişoare din bucătărie?
- Le-am luat de la vânzarea de dulciuri. - Nu mi-e foame, mersi.
Bonnie, trebuie să mănânci ceva.
Da, mai târziu. Acum, trebuie să caut
de mai departe de Tennessee.
E posibil să fi călătorit în ultimele zile.
Bine, voi mări raza de căutare.
Mai ales acum când ştim că Enzo lasă indicii.
Atunci de ce nu a mai lăsat?
Enzo joacă la dublu,
deci cred că trebuie să-şi aleagă momentele.
Uite. Carolina de nord.
Două crime în două oraşe diferite în dimineaţa asta.
Da, şi ambele femei au murit din cauza rănilor la gât.
Era ceva ciudat găsit la scena crimelor?
Toate informaţiile pe care le au sunt numele victimelor.
Sarah Nelson McGowan.
Poftim?
Şi a doua victimă e
Sarah Jane Nelson.
Cred că Enzo şi-a ales momentul.
- Ce te face să spui asta? - Pentru că mai este
încă o Sarah Nelson care locuieşte în Carolina de nord.
Numele ei real e Sarah Salvatore.
Ea e ultima mea rudă în viaţă.
Dacă Damon nu ajunge la ea primul.
Mama lui Sarah a fost iubita lui Zach Salvatore în 1994.
Stai aşa. Cred că ştiu povestea asta.
Damon a ucis o fată însărcinată. Cel mai rău lucru pe care l-a făcut.
Discutabil. Dar sigur e printre primele.
Bebeluşul a supravieţuit. A crescut ca Sarah Nelson.
Stefan s-a asigurat că e adoptată de o familie iubitoare.
Şi i-a dat un fond fiduciar, a ţinut-o în siguranţă.
- De ce Damon ar lua-o în vizor pe Sarah? - Nu ar face-o.
- Nici nu ştie că există. - Dar ea şi Enzo au avut...
o relaţie de dragoste-ură.
Deci crezi că e ideea lui Enzo.
Nu încerc să-mi dau seama ce gândeşte, doar...
Încerc să o salvez pe Sarah, atât.
Spune-mi când ne apropiem de Raleigh.
Unde e Harvey?
I-am trimis oasele să fie testat ADN-ul.
Părea lucrul academic.
De ce nu eşti în DC cu ceilalţi interni?
De câţi oameni e nevoie să cauţi studii
despre mitologia greacă din biblioteca congresului?
Ai auzit vreodată fraza "publică sau dispari"?
Voi m-aţi ajutat să nu dispar ca director al
fundaţiei St. John Armory, şi vă voi extinde stagiatura.
- Câştigăm toţi. - Deci...
chiar vei publica o lucrare despre sirene?
- Haide. Şi ce-i cu graba asta? - Se numeşte termen limită.
Atunci de ce încă eşti aici, jucându-te
în loc să cercetezi ca noi ceilalţi?
A. Încă nu am văzut că-ţi iei în serios proiectul de cercetare.
B. Sunt aici pentru că camera asta
e îngropată în informaţii neexplorate, la propriu.
Uite aici. "Acum e un perete unde nu era nimic înainte.
"Prietenii mei m-au uitat, dar pot să
- aud vocea ei mai tare ca niciodată". - "Vocea ei".
Teoria ta e că Harvey auzea o sirenă adevărată?
Ca o creatură supranaturală?
Nu e o teorie, sunt date.
Mi se îmbunătăţeşte vederea sau e mai
uşor de citit azi?
L-am curăţat puţin. Acum poţi citi colţurile de sus.
"Ziua Sânzienelor, 1790."
1790?
Am mai văzut data asta undeva...
Camera arhivei.
Vezi? Sunt de ajutor.
Taci, Georgie.
20 de întrebări.
- Start. - Mă gândesc la o persoană.
Arată destul de mine, are un accent fermecător,
şi ar fi cel mai incredibil ajutor
dacă ar scăpa de complexul de martir.
Nu aşa te joci 20 de întrebări. Oricum, răspunsul tău
este Iisus Hristos sau eu.
Ai nimerit-o dintr-a doua.
De ce te opui pregătirii?
Nu mă opun deloc.
Sunt aici, o urmăresc pe Sarah Nelson, cu tine, cum ni s-a spus.
Ce te face să crezi că mă opun?
Da, eşti aici, dar eşti distras.
Nu te distrezi deloc, Enzo.
Ai aşa mult nevoi.
Nu, sunt angajat în asta şi vreau ca şi tu să fii la fel.
Haide, frate, am primit în sfârşit o sarcină comodă.
Să urmărim femei care nu suspectează nimic
şi care poartă acelaşi nume din întâmplare?
De ce nu poţi să te bucuri de schimbarea asta?
Pentru că mă întreb ce pune la cale şefa.
De ce vrea să pună pauză în mod brusc
planului ei misterios?
Uşor, are o nouă prioritate,
să te pedepsească. Ai supărat-o, iar acum
vrea să te facă să apeşi butonul.
De ce a trebuit s-o superi?
Cum de îţi e aşa teamă de ea, fără emoţiile tale?
Nu îmi e teamă de ea.
Îmi e teamă de acea previzualizare a damnării eterne
pe care mi-a arătat-o când a intrat în mintea mea.
Alea sunt jocuri ale minţii. Nimic nu e real.
Nu sunt de acord cu opiniile tale.
Uite-o.
Sarah Nelson.
Am crezut că cursul ăla de yoga nu se va mai termina.
Un domn se introduce mai întâi,
Damon Salvatore.
Putem vorbi în privat, dră. Nelson?
De ce eşti aşa formal, dle. St. John?
Am pierdut din politeţe.
Am vrut să schimb puţin asta.
Mă bucur meu împreună te-a învăţat să te aperi.
Eşti norocos că am avut doar o doză de verbină la mine
sau ai fi şi tu cu el pe jos.
Şi o iau în fiecare zi, deci nici nu încerca să mă constrângi.
Nu, va trebui să pleci din oraş de bună-voie.
Ai paşaport?
Încă închiriezi.
Nu-mi permit să cumpăr. După ce mi-ai spus că banii mei
vin de la familia Salvatore, nu mi-am mai încasat cecurile.
Nu am vrut să iau bani de la criminali în serie.
Ce faceţi aici?
Şi eu mă bucur să te văd.
Bună, dragoste.
Aminteşte-ţi, căutăm lucruri care au ajuns înainte
- de 1800. - Sunt atâtea.
Am putea sta aici toată noaptea.
Aştepţi un telefon important?
Mă asigur că nu am ratat vreun mesaj de la dădacă.
Şi cât de des îţi trimite mesaje dădaca sexy?
Fetele au plecat într-o excursie azi. Vreau să mă asigur
- că au ajuns bine acasă. - Nu m-aş stresa prea tare.
Sunt sigură că dădaca sexy a avut grijă.
- Nu e sexy... - Ştiu,
tu eşti şeful ei deci nu observi cât de sexy e?
- Cântecul ăsta vechi? - Concentrează-te pe cercetare.
Nu sunt sigură de ce arhiva asta a meritat
să fii aşa încântat.
21 iunie 1790 a fost ziua
în care Armory a primit un pachet misterios
din oraşul Mystic Falls.
"Ziua Sânzienelor, 1790.
"Am dus lada în seif. Artefactul din ea a fost lăsat la suprafaţă
- pentru siguranţă." - Recunoaşte.
Abilităţile mele de restaurare m-au făcut indispensabilă.
"Al doilea obiect, 21 iunie 1790.
Artefactul datează din 2200 î.Hr."
Nu am cercetat niciodată ceva aşa vechi.
Ceea ce e foarte ciudat.
Dar nu mai ciudat decât seiful care
a găzduit o creatură supernaturală.
Poate o sirenă?
Bună încercare.
Şi despre încântarea mea, eu mă potrivesc aici.
Doar în Armory mâzgălesc
în cuneiformă.
Am mai văzut simbolul acela.
- Nu pot să fac asta acum. - Eşti bine? Ce...
Stai, unde te duci?
- Hei, care-i treaba? - E un moment prost?
Nu, încerc să mă obişnuiesc cu etica muncii
a milenienilor. Mă suni dintr-o fântână?
Nu, suntem la apartamentul lui Sarah. Am ieşit puţin
să le dau lui Bonnie şi Enzo nişte spaţiu.
- Stai, îl aveţi pe Enzo? - Aproape.
La început am crezut că va încerca să fugă.
Dar s-a forţat să stea şi să vorbească.
- Cum a reuşit? - Puterea voinţei, cred.
Luptă cu un fel de control al minţii.
Nici nu se uită la Bonnie.
Deci ăsta eşti noul tu?
Tăceri lungi şi mesaje misterioase?
Nu a fost aşa misterios.
- L-ai înţeles, nu? - Nu vreau să critic,
dar ai fi putut să scrii cuvântul "sirenă".
Aici zace dilema.
Cu cât mai specifice sunt gândurile mele,
cu atât mai mult mă poate citi psihic.
Vorbim despre o sirenă în carne şi oase, da?
Ca sirenele monştri care le cântă marinarilor?
Nu, nu are o coadă de peşte. Dar îi place să înoate.
- Ce vrea cu tine? - Din câte-mi dau seama,
vrea doi soldaţi loiali care să-i aducă masa.
Nu ai văzut cum arăta înainte
să se hrănească cu carnea a 87 de victime.
- Nu a fost frumos. - De ce tu şi Damon?
Eram în seif şi ea a vrut o gustare?
Nu ştiu, Bonnie. Aş vrea să ştiu.
Care e slăbiciunea ei? Cum o oprim?
Spre ca asta să fie găsit
de ceilalţi.
Eu sunt complet ocupat să-mi menţin acoperirea.
- Trebuie să mă întorc la ea în curând. - Poftim?
De ce? Eşti în siguranţă acum.
Nu. Nici tu nu eşti dacă rămân aici.
- Enzo... - Nu. Nu face asta.
Nu-mi pot permite să mă gândesc la cât de importantă eşti.
Sunt importantă?
- Îmi e greu să-mi dau seama. - Înţelege în ce situaţie sunt.
Duşmanul mi-a intrat în minte.
Mă atacă mental. Caută feluri de a-mi folosi ascultarea.
De asta Sarah e o ţintă?
Spre groaza mea.
Interogatoarea mea nu a vrut să iasă din mintea mea
până nu i-am dat un nume semnificativ.
Tot ce pot face acum e să nu o ucid pe Sarah.
Uite, înţeleg. Eşti ruda mea de mult pierdută,
te simţi prost că s-a ajuns la asta,
ne întâlnim în cele din urmă.
Altceva?
Speram să fii mai puţin supărată pe mine
pentru că am încercat să te ţin în siguranţă.
Tu nu ai fi supărat dacă un străin
ţi-ar fi controlat în secret viaţa timp de 18 ani cu constrângeri şi minciuni?
Ştiu că te şochează faptul că am probleme cu încrederea,
dar nu plec de aici decât cu Enzo.
Măcar el vrea să iau singură decizii.
Trebuie să-mi împachetez echipamentul foto.
Voi sta eu cu ea până aduceţi maşina.
Îţi dăm mesaj când suntem în faţă.
Grăbiţi-vă.
Trebuie să ne mişcăm repede. Mă aştept ca temnicera mea să mă caute,
- întrebându-se unde am plecat. - De ce nu poţi rămâne plecat?
- De ce nu te poţi lupta cu ea? - Mă lupt cu ea.
În fiecare moment din fiecare zi.
Îmi ascund cele mai intime gânduri să o fac să creadă
că nu are ce să folosească împotriva mea.
Trebuie să mă întorc să menţin asta. Înţelegi?
Da.
Şi nu.
Lizzie, doar cei care nu-şi lovesc surorile
merg la carnaval, bine?
Te iubesc. Acum dă-mi-o pe Seline, te rog.
Seline, mami vrea...
- Ce faci? - Mi s-a spus să mă distrez.
Nu!
Şi nu e Caroline aceeaşi iubită
care a încercat să mă ucidă?
Ceea ce, evident, nu a fost suficient să vă despărţiţi.
Nu era ea însăşi atunci.
E mai bine acum, deci ar trebui să plecăm împreună?
Nu, mersi.
Damon, nu! Nu.
- Ţi-am spus să mă laşi în pace. - Nu pot.
Şi nu o poţi ucide. E parte din familia noastră.
Familia noastră e moartă, Stefan, inclusiv noi doi.
E fiica unchiului Zach. Numele ei este Sarah Salvatore.
- E imposibil. - Ascultă-mă, când ne-am văzut atunci,
vorbeai ca un nebun,
spuneai că soarta ta a fost pecetluită de răul pe care l-ai făcut.
Sunt aici să-ţi spun că te înşeli.
Nu eşti destinat să mergi în iad, Damon.
Vrei să ştii de ce?
Vorbeşte repede.
Voi găsi chiştoace de ţigări pe acele pietre?
Pot ascunde lucruri mai bine de atât.
Uite,
dacă vrei să fii luată în serios în lumea academică,
trebuie să pleci dintr-o cameră cu ceva mai multă decenţă.
Bine. O să-ţi arăt ceva.
Asta e opusul decenţei.
Relaxează-te.
Înţelegi că-mi iau în serios cercetarea?
Cred că e o poveste aici.
Depinde.
Crezi în iad?
Un loc în flăcărie condus de un tip pe nume Satana?
Cred că pot spune că dovezile sunt inconclusive.
De unde ştii despre simbol?
L-am văzut când am murit.
Vrei să dezvolţi puţin?
Cum câţiva ani, o duceam acasă pe prietena mea cea mai bună
de la o petrecere. Şi vorbeam prin mesaje
cu un tip pe care-l cunoscusem, pentru că eram puţin beată.
Pentru că eram puţin mai mult beată.
Şi nu am observat
când am condus dincolo de linia galbenă.
Nu-mi amintesc deloc accidentul.
Dar îmi amintesc
că m-am trezit altundeva.
Nu era un loc,
exact, mai mult o...
conştientizare intensă a durerii,
singurătăţii şi fricii.
Şi în acel moment
am ştiut că mi-am ucis prietena cea mai bună.
Deci, sunt prinsă în acest sentiment
îngrozitor şi rece de ură de sine.
Şi cumva am ştiut că va dura pentru totdeauna.
Pentru eternitate.
În mijlocul locului,
singurul lucru pe care puteam să-l văd
era acest simbol.
Nu pot explica. Era acolo.
După asta, paramedicii mi-au repornit inima.
Cred că am murit cam un minut.
Deja renunţaseră la a-mi salva prietena.
Îmi pare rău că ai păţit aşa ceva.
Partea bună.
Acel gol de un an din CV-ul meu,
a fost sentinţa mea de omor prin imprudenţă.
Am avut acces la bibliotecă, aşa că am folosit
acel timp că caut toate miturile, legendele,
povestirile de aproape de moarte. Pe scurt, mi-am luat diploma în iad.
Pentru că ştiu unde voi ajunge într-o zi.
Sigur îţi doreşti să fi mers în DC cu ceilalţi interni.
Nu, nu-mi doresc. Cred că ai văzut o piesă din puzzle.
Poate că nu sunt de acord cu interpretarea ta,
dar cred că eşti o sursă de primă mână.
Nu crezi că sunt nebună?
Nici nu te apropii de pragul de nebunii pe care le-am văzut.
Hai să ne întoarcem înăuntru
şi să-mi spui despre
cunoştinţele tale.
Ce ai făcut?
Ce a fost nevoie.
- Pentru prima dată. - Opreşte-te.
Nu. Te voi duce cât de departe pot.
Bonnie, opreşte maşina.
- Trebuie să ies. - Care-i problema?
Sunt prea departe de ea. Încearcă să mă atragă înapoi.
Trebuie să întorci acum!
Acum!
Hei, hei.
Hei, vei fi bine.
Nu e aşa simplu. Mintea mea e legată de a ei.
A trecut la atac. Strânge legăturile.
- Deci, te vom elibera. - Nu poţi face asta.
Nu poţi scăpa de ea.
Fiecare moment pe care-l petrecem împreună este un alt moment
în care poate descoperi ce simt pentru tine.
Nu te voi scăpa din ochi..
Nu te voi pierde din nou.
Nu m-ai pierdut niciodată, Bonnie Bennett.
Te rog, stai.
Nu te pot pune într-un pericol şi mai mare.
Trebuie să-mi dai drumul.
Deci povestea tristă a iubitei unchiului Zach are o anexă.
Imaginează-ţi toată Crăciunurile pe care am fi putut să le avem cu Sarah.
Încerc să-ţi spun nu poţi fi tras la răspundere
pentru o crimă pe care nu ai comis-o.
Sarah nu e pe lista ta de păcate, dacă există aşa ceva.
Dacă-i dai drumul acum, va balansa talere şi mai mult.
Nu cred că funcţionează aşa, frate.
Chiar dacă nu funcţionează, trebuie să o laşi să plece.
E ce şi-ar dori Elena
şi ştiu că poţi înţelege asta.
Haide, Damon.
Ia decizia corectă. Fă-o pentru familia noastră.
Fă-o pentru Elena.
Şi fă-o pentru mine.
Du-te. Fugi.
Pleacă de aici.
Nu.
Va trebui să faci ceva mai mult de atât, Stefan.
Are dreptate.
Sunt mai dură decât par.
Stai fix acolo.
Deci... cine e Elena?
Rămâi cu mine, Sarah.
Damon, ce parte din "Ucide-o pe Sarah" a fost prea greu de înţeles?
Nu ar fi trebuit să fie dificil.
Cum de nu mă asculţi?
Pentru e asta e nevoie de multă voinţă.
Un simţ al sinelui real.
O legătură cu o fărâmă de umanitate
pe care ai ascuns-o de mine.
După atâtea luni,
şi nu mi-am dat seama că ai avut o scurgere de loialitate,
ceea ce e foarte supărător.
Unde se duce subconştientul tău
când încerc să-mi rezişti?
Ştiu, Bonnie, ai dreptate.
Şi tu şi mama. Dar nu-i pot spune.
Te sun mai târziu.
Katherine.
Nu, eu...
Eu sunt Elena.
Eu sunt Damon.
Cel mai real lucru
pe care l-am simţit în viaţa mea. Promite-mi că e pentru totdeauna.
Te iubesc, Damon.
Da.
Pot repara asta.
Mulţumesc că m-ai lăsat să trag cu ochiul.
Bună.
Nu ne-am cunoscut.
Cum te numeşti?
Sunt Damon.
Sunt Sybil.
Încă poţi îndrepta asta.
Damon, trebuie să o ajuţi.
Te rog.
- Luptă. - De ce?
Îmi pare aşa rău.
Ai vrea să plecăm de aici?
Absolut.
- Damon, trezeşte-te! - Păstrează-ţi energia.
În câteva ore, voi fi prea departe să ajung la tine,
şi te vei putea întoarce acasă. Nu-ţi face griji despre fratele tău.
Am preluat şi ultimul refugiu metal al lui.
Îl remodelez puţin.
Fratele meu e mult mai puternic decât crezi.
Nu, nu e.
Oricum,
bună discuţie.
Ce s-a întâmplat?
- Stefan a scos-o pe Sarah din oraş? - Nu ştiu.
Nu am fost acolo.
Am greşit.
Nu ar fi trebuit să plec cu Enzo.
Măcar ştim că e în siguranţă.
Nu e. Eu...
nu am putut să-l scot de sub controlul sirenei,
a trebuit să-l las să se întoarcă la ea.
Deci totul
a fost pentru nimic?
Aveam nevoie de tine aici.
A trebuit să-mi salvez iubitul.
- Da, dar am avut un plan. - Şi eu am avut un plan.
Plănuiam să îmbătrânesc alături de Enzo şi să mă întorc la el în fiecare seară.
Plănuiam să trăiesc viaţa pe care o ai tu cu Stefan acum.
Asta te-a făcut să deviezi de la plan?
Faptul că eu şi Stefan suntem fericiţi?
Nu. Mă bucur că sunteţi fericiţi. Da.
Cât văd tot ce ai,
casa ta, iubitul tău, copiii tăi, viaţa ta,
mă face să mă simt aşa singură încât vreau să mor.
Chiar asta simţi?
Mă urăsc pentru asta,
dar, da.
Nu eşti singură, Bonnie.
O, Doamne.
Îmi pare aşa rău.
Ar fi trebuit să mă gândesc cum e pentru tine.
Am fost o prietenă groaznică. Ştiu că am fost distrasă
dar sunt alături de tine mereu,
orice s-ar întâmpla în viaţa mea.
Sunt alături de tine pentru orice ai nevoie,
chiar dacă e doar să-ţi verşi nervii pe mine şi să ţipi.
Asta nu e vina ta.
Dar am fost aşa prinsă în drama mea,
că nici nu mi-am dat seama ce-ţi făcea asta.
Îţi jur, îl vom salva pe Enzo
împreună, şi apoi ne vom
întoarce la vieţile noastre normale, nebuneşti şi la fel de minunate.
Fericirea ta e parte din fericirea mea. Mereu.
Voi repara asta. Pentru noi.
Caroline?
Sarah e bine?
Hei.
Au vrut să-şi aleagă singure pijamalele.
Tocmai ce mă pregăteam să văd ce fac.
Pot face eu asta, scuze că am întârziat.
Avem o arhivă mare în care căutăm
la muncă.
Nu am vrut să-ţi stric seara.
E ok. Nu mă grăbesc.
Iar munca ta e importantă.
Da, asta rămâne de văzut.
Tot ce am până acum
e o serie de legături slabe între un jurnal din 1790,
tatuajul secret al internei mele şi
poveşti neconfirmate despre iad ca un loc care oferă
nu doar nelinişti emoţionale, cu şi rune mistice.
- Teoretic. - Nu ieşi la întâlniri mult, nu?
A trecut ceva timp.
Dar ştii unde este tatuajul secret al internei tale.
- Doar pentru că face parte din cercetare. - Nu te judec.
Ea mă sună acum.
- La opt mâine dimineaţă? - Da. Ne vedem atunci.
Pa. Mulţumesc.
Omule, îmi eşti dator.
Şi nu doar pentru cina pe care am plătit-o din salariul minuscul.
Ăsta e felul de a spune al unui intern "Şefule, am găsit ceva"?
Da, un artefact lipsă din Ziua Sânzienelor, 1790.
Şi asta ascunde cât de teamă îmi e acum.
Arată-mi.
Chestia asta...
a fost livrată cu locuitorul din seif?
Cred că a fost făcută în iad.
Înapoi la lucru, observ.
Adu-ne nişte rău.
Nu am vrea să rămânem în urmă cu cota noastră,
după ce s-a întâmplat azi.
Mersi.
Trebuie să mă uit puţin.
Trebuie să-mi dai drumul.
Trebuie.
Dacă vei pleca,
atunci pleacă.
Nu te voi privi...
Să ştii asta, dragoste.
Nu mă opri din a lupta.
Voi înfrunta oceanele
şi voi naviga dincolo de sirene pentru a mă întoarce la tine.
De ce nu am mai văzut-o până acum.
Am dus-o pe Bonnie acasă.
Aş fi mers cu tine.
Aveai nevoie de nişte timp singur.
Vrei să vorbim despre asta?
Nu chiar.
Să reformulez.
Trebuie să vorbeşti despre asta.
Nu poţi duce asta singur.
De fapt, trebuie.
Sunt ultimul Salvatore.
Toate rudele pe care l-am avut, le-am cunoscut...
de acum, nu mai niciuna.
- Stefan... - Ştiu că vei spune
că nu e vina mea că Sarah a murit, dar a fost.
Eu sunt responsabil parţial pentru fiecare Salvatore care a murit.
Ori i-am pus eu în pericol,
ori i-am ucis cu mâna mea.
Nu, voiam să spun că
Damon încă e aici.
Ba nu, nu mai e.
Am văzut cum s-a întâmplat.
Aparţine sirenei acum.
Nu poţi renunţa la speranţă.
Nu o fac.
Hei... Vreau să-ţi arăt ceva.
Vino.
Astea au ajuns cât am fost plecaţi azi.
Paturile fetelor vor ajunge mâine.
Voi dărâma acest perete ca să încapă unul lângă altul.
Faci asta o cameră pentru fetele mele?
Da. M-am gândit că vor vrea să vină în vizită cândva.
E ok?
Sigur că e. Doar că...
nu mă aşteptam să faci asta.
De ce nu?
Tu eşti familia mea acum.
O, Doamne.
Hei.
Uite. E de la antichităţi.
Da?
E frumoasă. Fetelor o să le placă!
De fapt, e pentru tine.
Speram să-l porţi.
Să-l port ca ce? Un inel de prietenie sau...
- Chiar trebuie să o spun? - Da, aşa cred.
Caroline Elizabeth Forbes,
îmi vei face onoarea de a purta acest inel de logodnă?
Ca un...
semn al dragostei mele?
Prea multe cuvinte. Treci la subiect.
Vreau... să...
te căsătoreşti cu mine.
Vrei?
Da. ?