בוני...
מה קרה? -הכישוף היה חזק מדי בשבילה.
בבקשה.
בוני?
לא, לא, לא. -אלוהים.
לא. אל תעשי את זה.
בוני.
קדימה, בוני.
בוני?
אליינה.
אליינה!
היי! -היי!
לא חשבתי שאראה אותך שוב.
לא. לא, חכי.
זה לא אמור להיות ככה.
לא. את לא יכולה למות.
עדיין לא.
את מוכרחה לחיות, ולהזדקן ולהביא ילדים, ונכדים.
אני בסדר. אני יכולה להיות עם אנזו עכשיו.
לא, זה לא בסדר. -אליינה.
אני מוכנה.
אני לא.
אנזו.
מצטער, יקירה, אבל לא הגיע זמנך.
ראיתי אותה.
ראיתי את אליינה.
- יומני הערפד -
מצטער. איני יכול לתת לך לעשות את זה.
אני מצטערת. אבל לא תוכל לעשות דבר כדי לעצור אותי.
איפה היא?
היא נמעכה.
השלכת אותה מהחלון?
אתה מודע לכך שהיא כבר מתה.
דיימון! -אל תגיד לי "דיימון".
בעצם, אל תגיד שום דבר.
קתרין פירס הכריזה על מלחמה, ואני צריך ראש צלול.
זה באמת היה נחוץ?
ויקי.
אתה שמוק.
אתה לא יכול לעצור אותי.
זה כרטיס היציאה שלי מהגיהינום, ואני לוקחת אותו.
קתרין תציל...
דיימון!
תירגע. אני רק בוחן תאוריה.
חכה לזה...
כן, היא מתה מאין כמותה.
ואני אמשיך לחזור, שוב ושוב.
אתה צריך לשכנע אותה להפסיק לצלצל בפעמון.
אתה מבין אותי?
גורלה של מיסטיק פולז תלוי בך ובמשפחה שלך, אז תטפל בזה.
ולאן אתה הולך? צופה את הכישלון שלך,
כך שזה קצת דבילי להישאר.
יש לי דברים לעשות.
אני לא מאמין שאת כאן.
אני לא יכולה לעשות את האיחוד הרגשי, מאט.
אני אוהבת אותך, ואני מצטערת,
אבל קתרין אמרה לי לצלצל בפעמון מדי חמש דקות
עד שמיסטיק פולז תישרף.
כדאי שתציל את עצמך, זה מה שאני עושה.
ויק, זה הבית שלנו.
זה הבית שלך.
העיירה הזאת חסרת משמעות בעיניי.
את מתכוונת להאמין לקתרין פירס? היא שקרנית!
אני לא יכולה לחזור לשם.
אתה לא יודע איך זה.
לפחות ככה, כשאמות, אהיה מתה. איעלם.
וזה בסדר מבחינתי.
מוכרח להיות משהו.
הסיכוי היחיד שיש לנו הוא אם דונובן יצליח איכשהו
לשכנע את האחות ההרסנית הזאת שהגיהינום לא נורא כל כך.
הנה הוא. מאט!
כן, מדבר שריף דונובן.
תפעילו את נוהל הפינוי.
דליפת גז.
כן, שוב.
מוכרח להיות משהו שאנחנו מפספסים.
לא. קתרין ניצחה.
היא שיחקה את המשחק הארוך וסוף סוף ניצחה אותנו.
מה?
מוקדם יותר, לבה של בוני נדם.
היא אמרה שראתה את אליינה.
דיימון?
אליינה.
מה קורה כאן?
בוני... -בוני בסדר.
שתיכן בסדר.
אני ערה?
את ערה.
לא, לא, לא.
גס רוח.
את עושה צחוק.
קתרין.
שלום, אחים.
אני שותה לבד?
איפה אליינה?
מתה.
תרדמת רוחנית, אם נתפסים לקטנות.
הגוף הפיזי שלה. איפה הוא?
אני צריכה לדעת את זה ואתה צריך שלוש נקודות.
אני מקווה שנהנית מההצגה הקטנה שערכתי לכבודך.
היה תענוג לראות אותך מתמודד מול השטן.
בייחוד לאור העובדה שסובבתי אותו על האצבע הקטנה
מהרגע שבו נכנסתי לגיהינום.
למה נראה לך שהוא רצה אותך?
כי אני רציתי אותך.
כאילו דה.
לעזאזל, קתרין. איפה היא?
זאת באמת הנקמה המושלמת.
ב-22:00 מיסטיק פולז תישרף,
אליינה היקרה תישרף
ואני מניחה שאחד מכם, האחים סלבטור, מת יחד איתה.
להגיש את ההימור שלי עכשיו?
זה השתיק אותה.
זמננו אוזל. מוכרחים למצוא את אליינה. קדימה.
איפה הנכדה שלי? איפה טיקי?
אבא! -מאט!
שמעתי את הפעמון. ואז כשהם אמרו שאנחנו צריכים להתפנות...
תיכנס לוואן כדי שיעבירו אותך לגרוב היל.
רגע, אבל אם אתה לא זה שמצלצל בפעמון, אז...
אז מה הבעיה?
זאת ויקי, אבא.
מה?
היא לא בבית.
דיימון בודק את השטח ואת בית הקברות.
ניסית את התיכון?
זאת התחנה הבאה שלי.
טוב, ניפגש שם.
טוב. בוני במכונית עם הבנות.
הבאתי את ספרי התינוקות. אנחנו צריכים עוד משהו?
כל השאר ניתן להחלפה. בואי.
אני צריכה שתתקדם. אני אשאר כאן ואעזור לסטפן.
במה תעזרי לסטפן?
קתרין לקחה את הגופה של אליינה, אז אעזור להם למצוא אותה.
לא. לא, קרוליין.
אתה יודע שדיימון לא יעזוב את העיירה בלעדיה.
זאת לא בעיה שלך. -מדובר באליינה, ריק, והם צריכים אותי.
הבנות שלך צריכות אותך.
יש להן אותך.
טוב? פשוט... קדימה. קח אותן לנשקייה,
אפגוש אתכם שם. אני מבטיחה.
לא. אני לא צריך להזכיר לך מה זה לאבד אימא.
אל תאלצי אותי לספר לבנות שמתת
כי הצבת מישהו אחר לפניהן.
לא תצטרך.
אצא מכאן בשלום. אני מבטיחה.
קדימה, בואי נוציא אותך מכאן.
קדימה.
לא.
לא, לא, לא.
לעזאזל.
קדימה, תתקדמו!
מכאן, מכאן.
חדר הדוודים?
יש אזכור מסרט אימה שמתחבא שם, אבל אני לא נזכר.
אני בסדר, אבל היא לכודה.
זמננו אוזל.
אתה חייב לגרום לקתרין להסיר את הכישוף.
אני מטפל בזה.
צריך משהו?
את כמו מטבע חסר ערך.
עובדה מצחיקה בנוגע לפגיון העצמות,
הוא שולח אותי לגיהינום, אבל הוא לא יכול להחזיק אותי שם.
אני מצטערת.
ואם אתה רוצה לדעת איך לשחרר את אליינה, אתה לא יכול.
קאי פארקר הואיל בטובו לטמון את המלכודת הזאת בשבילי,
ואם אני לא טועה, הוא נעדר לנצח.
אחרי 153 שנים מוזרות, ההתלוצצויות בינינו מיצו את עצמן.
אז אולי פשוט נדלג לחלק שבו את אומרת לי מה את רוצה
וננהל משא ומתן.
יש לי כל מה שאני רוצה, דיימון,
או שעומד להיות לי.
ברגע שהפעמון יצלצל בפעם האחרונה, העיירה הדבילית הזאת תעלה בלהבות
וכולם ייעלמו.
הם יישרפו בחיים קודם, אבל אז האפר שלהם ייעלם.
קטנוניות לא הולמת אישה בגילך, קתרין.
אני לא קטנונית. אני שמחה לאיד.
לא, את מקנאה באליינה.
כי את יודעת שאני וסטפן נבחר בה על פנייך בכל פעם.
והיא תבחר בסטפן.
מנין לך הביטחון בזה?
כי זה מה שאני הייתי עושה.
כל אישה הייתה עושה את זה.
סטפן אדם טוב יותר.
קאי לכד אותה בכישוף. היא לא יכולה לצאת.
אנחנו רחוקים מדי. לא יכולים להגיע בזמן לעזור.
מה אנחנו אמורים לעשות?
אני לא יכולה לעזוב את אליינה כאן.
זאת לא רק אליינה.
מה זאת אומרת?
את יודעת שדיימון לא יעזוב אותה כאן למות לבד.
את צריכה לצאת עכשיו, קרוליין.
סעי דרך המנהרות. כך תגיעי מהר יותר.
אני לא מאמינה שזה קורה.
אני צריך לדבר עם דיימון.
אתה חושב שתשכנע אותו?
לא.
אבל אני חייב לנסות.
הבטחתי לריק...
שלא אסתכן בכך שהבנות יגדלו בלי אימא.
אז אני יכולה לעזור לך בעניין דיימון, אבל אני לא יכולה... -לא.
אני יכול לעשות את זה לבד.
תגיעי למקום מבטחים.
משפחה קודמת לכול.
אנחנו משפחה עכשיו. טוב?
אתה ואני והבנות.
פשוט... בבקשה, בבקשה, אל תאלץ אותי לעזוב אותך. בבקשה.
אם ארצה לשכנע את דיימון עליי להתקדם במהירות,
ולא אוכל לעשות את זה אם לא אדע שאת מוגנת.
לא.
הוא אחי.
משפחה קודמת לכול.
אני אוהב אותך כל כך.
גם אני אוהבת אותך.
טוב, בנות, לכו תחליפו שמלות, טוב?
אתה בסדר?
זה לא שלא אכפת לי, את יודעת.
אכפת לי מאליינה.
זה בסדר, ריק. אני מבינה.
ואכפת לי מדיימון.
הוא יודע שאכפת לך. -אני לא רוצה לאכזב אותם,
אבל אני לא יכול לאכזב את הבנות שלי.
והן זקוקות לאימא שלהן.
ריק, אם היה משהו שיכולנו לעשות, היינו עושים אותו.
מה זה?
זה מיזם סיכוי קלוש.
אני ודוריאן ניסינו למצוא דרך להשמיד את הגיהינום של קייד.
הגענו למסקנה שאנחנו צריכים כמה מיליוני וולט של אנרגיה על טבעית, פחות או יותר.
זה הוציא לנו את הרוח מהמפרשים.
כמו האנרגיה שיש באש הגיהינום?
בוני, הכול בסדר?
תקשיב, סטפן, אני יודעת שהייתי קשה איתך.
אבל אני גם יודעת שאתה ואני מוכנים באותה מידה לעשות הכול כדי לתקן את זה.
בהחלט.
למה? יש לך רעיון?
אני חושבת שכן,
הדרך היחידה שניפטר מקתרין פירס
היא אם היא תהיה בגיהינום כשאשמיד אותו.
כאן מגיע הקטע המסובך.
תגידי לי מה אני צריך לעשות.
טוב, חבר'ה, תתקדמו. כולם החוצה.
אני צריכה להודות לכן על מה שעשיתן מוקדם יותר באש.
הצלנו אותך.
כן. נכון.
ולא רק זה, גרמתן לי להבין שכל כוחות הכישוף שאי פעם הייתי צריכה
נמצאים בתוכי.
עכשיו תנו לי קצת מזל.
כאן.
הגעתי, כמובטח.
יש חדש מסטפן?
עלינו לעזוב מהר.
אני אסביר לך הכול במכונית, טוב?
קדימה, בנות, בואו. רוצו למכונית. רוצו למכונית.
אני אציל את העולם.
ואת צריכה להיכנס למכונית ולנסוע רחוק.
אבל אני לא...
בוני... -קרוליין. אני ממש מצטער,
אבל אנחנו ממש חייבים ללכת.
ריק יעדכן אותך.
אני אוהבת אותך.
רק אל תעשי משהו מטופש, בוני בנט.
אהיה בסדר.
תבטיחי.
מתרפק על הנוסטלגיה?
התגעגעתי למקום הזה... אמר אף אחד אף פעם.
תיארתי לעצמי שתמשיכי להופיע כדי להרגיז אותי.
את ממש צפויה לחלוטין.
ולפספס רגע מהמופע של אליינה גילברט?
אגב, אתה לא אמור להיות לצדה?
תיארתי לעצמי שעכשיו כשאת ממש השטן,
תהיי בעניינים.
הרגע סיימתי לדבר עם בוני בנט, והיא מצאה דרך להציל את המצב.
בוני לא חזקה מספיק כדי להציל חתלתול.
היא עשתה את זה פעם או פעמיים, ואני מהמר עליה.
מדובר כאן באש הגיהינום.
חזקה כל כך, שהיא יכולה להשמיד כל מה שנמצא במרחק קילומטרים.
מה לעזאזל בוני תעשה?
היא במרחק חצי שעה.
אם נוסעים בכביש המהיר באזור ההר, כמובן.
אבל במעוף הציפור, אלה רק 11 ק"מ...
וזה היופי במנהרות האלה.
ידעת שהן מובילות מהנשקייה ישירות ללב
של מרכז מיסטיק פולז?
בטח לא ידעת את זה, נכון?
אתה חושב שבוני בנט יכולה למשוך באורח פלא אש גיהינום דרך המנהרות
הרחק מהעיירה?
אפילו טוב יותר.
אני חושב שהיא יכולה לשלוח אותה ישירות חזרה לגיהינום,
שם אני ואת נחכה לה בסבלנות.
אני מוכרח לומר, אני מחכה בכיליון עיניים למות לצדך, ק"פ.
אתה מבלף.
לא נכון...
וגם אני לא.
אני מטפל בזה, אחי. אתה צריך להסתלק מהמנהרות.
אני לא זה שצריך להסתלק מכאן, דיימון. אלא אתה.
תזמון גרוע להיות קדוש מעונה, סטפן.
אמר הקדוש המעונה.
אני אניח לכם לפתור את זה ביניכם.
טוב. אם כך שנינו נמות.
מישהו צריך להישאר כאן כדי לוודא שהיא באמת תהיה בגיהינום
כשהוא יושמד.
אני מודע לכך, סטפן.
תמסור לאליינה שעשיתי את זה למענה,
כדי לכפר את טעויות העבר שלי.
תוכל למסור לה את זה בעצמך.
אני צריך לעשות את זה, דיימון. אני חייב את זה לבוני ולאנזו.
אני חייב את זה להרבה אנשים.
אני לא אטוש אותך למות כאן, סטפן.
דווקא כן.
אתה באמת מתכוון לשבת כאן ולהתווכח איתי
מי צריך את הגאולה הזאת יותר?
אתה לא אחראי לאנזו, סטפן!
אתה כל הזמן אומר את זה, אבל אתה טועה.
כולנו אחראים לפעולות שלנו.
כל טיפת דם ששפכתי, אני אחראי לה.
אז גם אני אחראי, ואני שפכתי עוד יותר.
דיימון, אני אנושי.
בעוד 60 שנה אני אהיה זקן, אני אמות.
יש לך נצח עם אליינה שמחכה לך...
מה שאומר הרבה יותר בלעדיך.
אתה חושב שאני רוצה בזה?
רק עכשיו התחתנתי.
אשתי נמצאת שם, מחכה לי שאחזור הביתה אליה.
אבל בכמעט מאתיים שנה מאז אילצתי אותך להפוך לערפד,
נלחמתי להפוך אותך לאדם
שראוי לאושר שמחכה לך עכשיו.
לא.
רק תן לי לעשות את זה בשבילך.
לא.
אז תן לי לעשות את זה בשבילי.
בבקשה.
אני אוהב אותך, אח קטן.
גם אני אוהב אותך.
ואתה צודק.
אתה אנושי...
ולכן אני יכול לעשות את זה.
לך.
לא, דיימון, אל... -אתה תצא מהמנהרות,
ואתה לא תעצור עד שהמוות שלי יסיר את השליטה המוחית
כי אני האח הגדול.
אני מצטער שלא הייתי אח טוב יותר עד עכשיו.
אמרתי לך.
לך!
ויקי?
אבא.
היי, מתוקה.
זה הקלף המנצח של מאט?
זה לא יצליח.
האבהות שלך מגיעה באיחור של כמעט 15 שנה.
לא באתי לשכנע אותך לרדת מזה.
זה עמוק.
מה, באת לראות אותי מפוצצת את עצמי לחתיכות?
ויקי, לבוני יש תוכנית.
לא אפסיק לצלצל בפעמון.
אנחנו לא צריכים שתפסיקי.
אז מה אתה עושה כאן?
רק רציתי לראות את הבת שלי בפעם האחרונה.
ספר לי מה קורה.
אני לא יודע מה לומר, קרוליין.
סטפן, הוא... הוא קיבל החלטה.
טוב, סבתא,
אם אי פעם הייתי צריכה שתשמעי אותי, תשמעי אותי עכשיו.
עצור את המכונית.
אמרתי לך לעצור!
שלום, הגעתם לסטפן. השאירו מספר.
סטפן, תתקשר אליי בבקשה.
בבקשה.
אני צריכה שתדע שאני מבינה.
אני אוהבת אותך.
אני אוהב אותך... לנצח.
אני מבינה.
פוף.
לא.
אני מסוגלת.
אני מסוגלת!
אני יכולה לגבור עליך.
אתה לא יכול לקבל אותי.
זה לא הזמן שלי!
עכשיו את סוף סוף מוכנה לחיות.
היי.
תמשיכי להילחם, יקירה.
היא חזקה מדי.
אני לא יכולה לעשות את זה לבד.
שטויות.
את חזקה מספיק כדי לעשות כל מה שתשקיעי בו.
ויקירה... את לא לבד.
סבתא.
הצלחתי.
שש, שבע, שמונה.
אני לא מאמינה. כולנו כאן יחד.
זה ההידד האחרון שלנו לפני שאתם הולכים למכללה.
לפני שאנחנו הולכים למכללה.
סליחה, אלו שירותי הגברים?
כן, זה סיפור ארוך.
היי.
מה קרה?
למה אני כאן עכשיו?
אני לא יודע לגבי בוני, אבל דיימון...
דיימון רצה להקריב הכול
כדי להציל אותך,
כדי להציל את העיירה הזאת.
הוא היה מוכן.
אני אנושי עכשיו.
הוא הפעיל עליי שליטה מוחית כך שאלך.
לך.
אבל הוא היה צריך להיות חכם יותר.
לעולם לא הייתי מהלך שוב בעולם הזה כבן אנוש בלי ליטול ורבנה.
אני לא מבינה.
לא נותר זמן רב, שרץ השטן.
אני שומע את האש מגיעה לכיוון הזה.
אתה נהנה מכל רגע, מה?
אין לך מושג עד כמה.
נתתי לו מהדם שלי.
התרופה.
מה עשית?
בלי התרופה, הייתי מתחיל להזדקן.
הייתי מת בקרוב מאוד.
אם כך דיימון בסדר?
הוא בסדר.
אבל...
אתה, אתה...
עשיתי את המוטל עליי.
לא! לא...
סטפן, בבקשה...
תישרפי בגיהינום.
להתראות, אחי.
לא, סטפן.
הלילה ראיתי צד בדיימון שלא ראיתי זמן מה.
האח הבכור שהערצתי.
הבן שהתגייס במלחמת האזרחים כדי לרצות את אביו.
דיימון שהכרתי כשהייתי נער.
רציתי שדיימון הזה יחיה.
ורציתי שתהיה לך הזדמנות להכיר אותו.
הוא האדם הטוב יותר.
הוא האדם הנכון.
טוב לראות אותך, אליינה.
פעם אחרונה.
יש משהו שאני מוכרח לומר.
זה היה יפה.
הרגשתי אגדי.
יומני היקר, היום יהיה אחרת.
היום אחייך.
זה יהיה אמיתי.
כי היום הוא היום שבו אני זוכה לחיות שוב.
הנה היא.
אני...
הצלחתי.
הסרתי את הכישוף.
איך?
זה דרש קצת זמן,
אבל נראה לי שסוף סוף הצלחתי לפענח את הכישוף הזה.
איפה הוא?
הוא עם קרוליין.
נפרד לשלום.
החיים האלה יהיו טובים ויפים.
אבל לא נטולי שברון לב.
המוות מביא איתו שלווה.
אבל כאב הוא מחיר החיים.
בדומה לאהבה, כך אנחנו יודעים שאנחנו בחיים.
"סטפן סלבטור, אח, בעל, חבר, נולד ב-1846.
"כעת הוא נח בשלווה".
את חושבת שזה קיים?
שלווה?
כן.
נראה אותו שוב.
את תראי אותו שוב.
אני, אני הולך לצד השני.
כנראה יפתחו מחדש את הגיהינום בשבילי.
אל תהיה בטוח כל כך.
אני צריכה שתדעי. סטפן אמר לי משהו לפני שנפרדנו.
יום אחד, כשתתעוררי, תמסרי לקרוליין ששמעתי אותה.
וגם אני אוהב אותה לנצח.
הוא קיבל את ההודעה שלי.
"מיסטיק פולז"
והחיים ממשיכים.
מיסטיק פולז מכבדת את מאט דונובן...
יומני היקר... שרדנו בלילה ההוא.
מיסטיק פולז מוגנת.
נשארתי השריף.
אפילו הקדישו לי ספסל.
אני שוקל להתמודד לראשות העיר.
וויקי, ובכן, נראה לי שהיא מצאה שלווה.
משום מה יש לי תחושה כזאת.
אני נחושה לקיים את הבטחתי לאנזו,
אני אחיה את החיים האלה עד תום.
אני רוצה לראות עולם. ליהנות מהחיים.
יש לי הכול?
דרכון.
דרכון. בשידה.
באשר למשפחתי, אני וקרוליין קיבלנו מה שדיימון החליט שהוא משאלתו האחרונה של סטפן.
"פנימיית סלבטור לצעירים ומוכשרים"
אבא!
פתיחת בית הספר הצריכה עבודה קשה.
היינו זקוקים לעזרה רבה.
למרבה המזל הכרנו די והותר אנשים בעלי ניסיון.
בבקשה.
בואו.
קרוליין הייתה נחושה שזה יצליח.
היא רצתה שאימא שלה תתגאה בה.
חוץ מזה, זמן קצר לאחר שבית הספר נפתח,
היא קיבלה תרומה מרשימה ביותר.
אבל זו תחילתו של סיפור אחר.
"שלך, קלאוס"
אחרי שסיימתי לימודי רפואה, חזרתי הביתה למיסטיק פולז.
הרגשתי שזה הדבר הנכון. שם רציתי להזדקן, וכך עשיתי.
ואלו החיים שלי.
מוזרים, מבולגנים, מסובכים, עצובים, נפלאים, מדהימים ומעל הכול, אגדיים.
ואני חייבת הכול לסטפן.
כשהכרתי אותו, איבדתי את הוריי והייתי מתה מבפנים.
אבל הוא החזיר אותי לחיים.
ואני אחיה אותם הכי טוב שאוכל, ככל שאוכל.
אפילו אחרי החיים הארוכים והמאושרים שלנו יחד,
דיימון עדיין חושש שהוא לעולם לא יראה את סטפן שוב,
שהוא לעולם לא ימצא שלווה.
אבל אני יודעת שהוא טועה.
כי שלווה קיימת.
היא חיה בכל מה שיקר ללבנו.
אימא?
זו ההבטחה לשלווה.
שיום אחד, אחרי חיים ארוכים, נמצא זה את זה שוב.
דיימון.
שלום, אחי. חיים ארוכים, נמצא זה את זה שוב.