Tak rád vás tu dnes vidím.
Tak tuze rád.
Jste zbloudilé ovečky Boží.
Žijete v hříchu, ale za to vy nemůžete.
Nalhali vám, že Bůh je milosrdný, a tak se vytratila vaše bázeň.
Udělili vám Boží milost, ale kdo jsou, aby činili Jeho jménem?
Na Boží milost není nárok.
Musíte si ji zasloužit!
Já sám jsem uvěřil lžím kněží ségurských! Až náš pastýř, bratr Pokání,
mi otevřel oči. Hřešíme, ale kajeme se snad? Pokání!
-Musíme se kát! Pokání! -Pokání!
-Je čas! -Vy tam? Kdo vám dovolil odejít?
Zadržte je!
Chyťte je!
-Za nima! -Chyťte je!
Běž! Zachraň se!
Tak dělej, nezdržuj!
-Chyťte ji! -Za mnou!
Běžela tamtudy!
Tady je!
Kde je? Ztratila se mi!
BYL JEDNOU JEDEN ZABIJÁK
Nuže, mnichu, slovo Boží ti nic neříká?
Ty a ten tvůj bratr Pokání o slově Božím nevíte nic.
Mlč, uzurpátore!
Jsi vypasený jako čuník, zatímco my padáme hlady.
Kde je tvá oběť?
Kde je tvé utrpení?
Kde je tvé pokání?
Utrpení nás od sucha neuchrání.
Těm tvým lžím tu věříš jen ty sám.
A tahle?
Taháš se snad s kurvou, hm?
Jsem dcera lamartinského konzula a nastávající vašeho prince.
Na vašem místě bych se nechala odejít.
Jestliže vy a vaši mrzáci nechcete skončit zmasakrovaní otcovou a
manželovou armádou!
Jaká to štěstěna!
Poctila nás návštěvou naše budoucí princezna.
Bůh nám dopřává!
Ale pověz, princezničko, skláníš se před Bohem?
Nebo si nad něj připadáš jasnější?
Sám si hraješ na Boha!
Obětuj!
Nic víc nemám.
Žádám důkaz tvého podrobení, a ty mi nabízíš úplatek?
Co má naše princezna nabídnout Bohu?
Pokání!
Zůstaň tam!
Díky titulům a bohatství jí nescházelo nikdy nic,
avšak zapomněla na Boha.
To Bohu vděčí za vše!
Bůh jí propůjčil krásu.
Ničím si ji nezasloužila.
Nastal čas…
Mu vše vrátit!
Bůh je láska, ty jsi plný nenávisti!
Co dalšího obětuje?
Oko?
Nosík.
Nejspíš jsi neporozuměla slovu „podrobení“.
Však já tě naučím.
Až s tebou skončím, věz, že budeš bezcenná pro jakéhokoli prince.
Pomoc!
Ne! Pomozte!
Ty tam!
-Ne! Ne! Ne! -Postarejte se o toho starce,
já se postarám o princeznu.
-Ano! -Horaci!
Horaci!
Tak pojď!
Tumáš, ber. Vezmi si je!
Házej, hoď kůstkama, musíš se kát. Černá znamená končetinu,
ale můžeš si vybrat kterou.
Dvě černý jsou dvě končetiny, zas si můžeš vybrat.
Tři černý, vybírám já. Čtyři černý jsou ložený, je to kebule.
Když nepadne černá, hodíš čtyři bílý, máš šťastnej den. Bůh tvou oběť nechce.
Házej, hraj. Tak hraj.
Dělej, házej!
Šup! Šup! Šup!
Čtyři černý! Hodils čtyři černý!
Čtyři černý, takže kebule.
To se nevidí.
Čtyři černý.
Potřebujeme plán.
Není čas.
Kryj mě.
Počkejte, počkejte, počkejte! Počkejte! Dovolte mi házet! Nechte mě házet!
Chci taky házet.
Hřešil jsem! Moc jsem hřešil, chci se kát! Co? Chci to zkusit, chci si hodit kůstky.
Hřešil jsem, moc, moc jsem hřešil, mnohem víc než on. Zasloužím si jít první.
-Cos udělal? -Co jsem udělal? No, kdybyste tušili
pýcha, smilstvo, nestřídmost… zločin. To, to, to a ono. Prosím vás.
Prosím vás. Nechte mě, dovolte, monsieur, prosím vás.
Dovolte mi hodit kůstkama. Prosím, prosím, prosím, nechte mě hodit kůstkama.
-Prosím vás. -Však na tebe vyjde řada. Bezodkladně.
Rádi vyhovíme…
Díky, pane, díky.
Dělej, zvedej se.
Díky, pane, díky, díky.
Tfuj-tfuj.
-Čtyři bílý! -Máš šťastnej den.
To je pech!
Dalšího. Dělej.
Ne, ne, ne, ne, ne. Počkat, počkat, počkat,
počkat. Druhej pokus, poslední pokus, jeden pokus.
No dobře, poslední a šmitec. Házej.
Ne! Ne!
Ne!
Díky, pane.
Moc nedumej. Ne, ne, ne, prostě hodím.
-Dvě černý! Dvě končetiny! Hurá! -Který?
Já nevím, protože všechno má něco do sebe, takže… Nechat si useknout všechny,
je nestřídmost?
No, co bys dělal na mým místě? Co by sis vybral? Co máš na sobě nejradši,
nebo co nesnášíš?
Hele, mně padla jasná volba.
Aha, nos. To ujde. Tak počkat. Tak počkat.
Tak dělej!
Hro… Hrozně na mě spěcháš.
Už to mám.
Tenhle. Nebo spíš tenhle, ne?
Počkej, pojď, pojď!
Ne, nech ty děti. Počkej, počkej. Poslouchej mě. Poslouchej mě.
Kde je Perla?
Utekla, někde se tu schovává.
Na!
Perlo!
Já… Já…
Nějací vesničani odjíždějí do Lamartine, měla byste jet s nima.
Už nejsem vaše rukojmí?
Ne.
Díky.
Prosíme tě, Pane, tys život i vzkříšení. Dej těmto mrtvým spočinout v pokoji.
A ochraň nás před lidskou pošetilostí.
In nomine sanctis. Amen.
Berte.
Našli jsme je u jednoho kajícníka. A tohle.
Děkuji.
Zbytek si nechte.
Vesničani nám přenechali koně.
Tumáš.
Našel jsem ti ho v lese.
To je ten kořen.
Nevykašlal jsem se na tebe.
Ten mamlas mě zdržoval.
Ber.
-Tak vyrážíme. -Ne.
Přenocujem tu. Odpočinem si, naberem síly a vyrazíme za svítání.
Do Séguru je to pěšky čtyři dny. Když mě poslechnete, možná dorazíme živí.
Půjdu s vámi.
Pomůžu vám usvědčit otce. Díky mně vaše slova získají váhu.
To po otcově smrti tak prahnete?
Chci spravedlnost. Zabil mi snoubence a Perlu
prodal čarodějnici.
Kajícníci znásilňují a on se jim nechce postavit.
Chce z toho těžit.
Nezaslouží si žít.
To jste moc hodná, ale tohle není cesta pro vás.
Vždyť si jenom ublížíte.
Chci, aby se k nám přidala.
Stejně mi v tom nezabráníte.
Šestnáct čarodějnic čeká na ortel, monsignore.
Omilostněte je.
Jsou pouhou záminkou k šíření nenávisti.
Ale Svatý stolec varoval před vzestupem zla. Bdělosti je třeba, monsignore.
Nenechte se ošálit, Barrine.
Ďábel na sebe bere mnoho tváří. Možná, že je již mezi námi.
Vaše Výsosti.
Princ vás vítá, konzule, a těší se ze spojenectví našich měst.
Zakresluje oblasti dobyté kajícníky, kteří zastrašují váš venkov?
Tak jest.
Jen věno ode mě vydá na tři žoldnéřské skupiny.
Brzy bude po všem.
Jménem všeho lidu ségurského vám děkujeme, o tom není pochyb, velectěný konzule.
Dnes přivážím zlato, zítra potraviny, bude-li třeba.
A pozítří armádu, v případě nutnosti.
A co za svou štědrost žádáte, konzule?
Žádám?
Nevím.
Kromě míru, prosperity, možná radosti ze života?
Hovoříte jako obchodník, pak s vámi tak budu hovořit i já.
Přijel jste si něco koupit, není-liž pravda?
Princ by rád věděl, co vám prodává.
Inu, Veličenstvo, čekal jsem poněkud jiné přivítání.
Odpovězte, konzule.
Vskutku, Lamartine není jen město štědré, nýbrž i pragmatické.
Za pomoc se nám můžete revanšovat přístupem
k vašim zdrojům a uzavřením oboustranně výhodných smluv.
Ano, tady pan konzul má na mysli rozsáhlá ložiska, cínu, které u nás
-trestuhodně nikdo nevyužívá a… -A dál? Vyhloubit doly?
Udělat ze Séguru nový Babylon?
Obohatíte nás rovněž o vaše pijany a domy neřesti?
Vidíte u hradeb raději žebráky?
Dávám přednost dělníkům, i když zajdou do nevěstince.
-Inu, Inu pan konzul má na mysli, že… -Musím snad připomínat, že
zlata se nenajíme, konzule?
Zisk pramení jediným směrem odspoda nahoru, nikdy opačně.
Neopovažujte se nám namluvit něco jiného.
A vy, vážení páni šlechtici,
právě vaše pokrytectví a vaše chamtivost jsou vodou na mlýn kajícníků a vhánějí…
lid do jejich náručí.
Ti… ti ka… k… kaj… kajícníci… se… se… živ… živ… živí…
Děkuji, Joséphine.
Okolnosti nás tlačí k tomu, abychom vaše zlato přijali,
proto svatba bude.
Nedopustíme však, abyste se zmocnil naší půdy
ani ducha našeho města.
A pokud vám to není po chuti, můžete si vzít peníze a odejít.
Shrnul jsem pohled Jeho Výsosti, není-liž pravda?
Ano, děkuji.
Audience je u konce.
Vaše Výsosti.
Kajícníci nebudou daleko.
Jsou všude, varoval jsem vás, princezno.
Potřebujeme doprovod.
Proč nezamíříme k pevnosti Havreval?
Leží daleko?
Den na východ. Chůzí.
Jistojistě tam mají koně.
Alespoň tam složíme hlavu a vykoupeme se. To vám ostatně neuškodí.
A ty dobráci nám je daj?
Dají. Hrabě Havrevalský je ségurským vazalem.
A pořád jsem budoucí ségurská princezna.
Ne.
Neztratíme dva dny pro pár stráží. Nebo koupel. Je to zhovadilý.
Chci se naučit bít.
Polož to.
Pravá dopředu.
Meč drž níž.
A udeř.
Naučíš mě to?
Možná.
No, tak vyrazíme.
A Havreval?
Zapomeňte.
Dal jste mi slovo.
Dle vašich slov to měl být tvárný chlapec.
Vždyť ano.
U šlechty máme podporu.
Jen jsem poněkud podcenil arcibiskupův vliv na prince po otcově smrti.
Neptejte se mě, proč se vás tak štítí.
Chci mluvit s princem.
O samotě.
To nepůjde. Arcibiskup to nedovolí.
Velevážený kancléři,
jednoho dne vás dám zabít.
Můžete jít.
Znova.
Dobře, že se učí bránit.
Takhle se to nenaučí.
Znova.
Možná, ale taky se o to neprosila vás.
Ještě.
Povězte, princezno, jedno mi není jasný.
Co vás přimělo změnit názor na otce?
Co je vám po tom?
Jsem zvědavej kluk.
Tomu byste nerozuměl.
Nepodceňujte mě.
Je to zbytečné.
Můžu vám povídat o rovné páteři, pohledu do zrcadla a nepochopíte to.
Jistě.
Jsem poněkud pomalejší, ale až teď, jste si všimla, že je to úplatnej hajzl,
co vraždí lidi a mastí si kapsy?
Víte, nevídal jsem vás odmítat nový šaty, šperky. Často jste si o ně říkala.
Máte krvavější ruce než já.
Ubožáku.
Úder!
Znovu.
Seš mrtvej!
Učí se dobře?
Ani ne.
-Jak by mohla? -Úder.
Až to skončí, přijdu se na ni občas podívat.
Zajímáš se poněkud pozdě.
Lepší pozdě než nikdy.
Doveď ji do Séguru, víc nežádám.
Znovu.
Proč tě vytáčí můj zájem?
Podívejte!
Jak je rozkošný!
To je sameťáček.
Madam.
Poctila byste mě rozhovorem o samotě?
Pojď.
Na dnešní radě jste se mi něco snažila říci.
Ť… ti…
ti…
Nespěchejte, Joséphine.
-Ti kaj… Kaj… Kajícníci… -Ti kajícníci, ano?
Sss… se… živ… živ…
-Se živí. Ano? -Se živí na… na… na… na… na…
-Na? hladomoru? Na… -Na… na… na… na… naší lhostejnosti.
Na suchu? Na…
Máte naprostou pravdu, Joséphine.
Učiníme tomu přítrž.
Joséphine, vy jediná mi můžete zachránit Ségur.
Poslouchám, konzule, buďte stručný.
Svolil jsem jen na přímluvu drahé sestry.
Vyjdete si se mnou za hradby?
Vyjít si za hradby?
Příliš nebezpečné.
Nechci být smělý, ale princ se nemá bát poddaných.
Oni se mají bát.
Arcibiskup by nesouhlasil.
Tak mu to neřekneme.
Vaše sestra mi pověděla o tajném chodbě,
kterou by vladař unikl v případě obležení města.
Sucho, hladomor a válka strašlivě zkouší lid,
ale víte, co mu krom vody ještě schází?
Naděje.
Vskutku…
nové doly provždy změní tvář Séguru.
Když do ní však pohlédnete, nechcete tvář Séguru změnit k lepšímu?
Před dávnými časy vystavěli mí předkové bohabojné město.
Lék na veškerá protivenství hledali výlučně v posvátných spisech.
Otec v první řadě.
Dejte lidem naději a budou vás následovat i do pekla.
A s kajícníky bude konec.
Arcibiskup koná svou povinnost, slouží Bohu.
Ale vy musíte sloužit lidu.
Můj bože.
Zamíříme na Havreval. Už jsme tam mohli dávno být.
Nejdeme na Havreval.
Proč má rozhodovat on?
Protože vás vedu.
A proč ne Lothar?
Kdo je pro Lothara?
To se mi zdá.
I ty?
Nuže, Lothare, co uděláme?
Směr Havreval.
Srát na to.
Monsignore, rozumím vašim obavám. A zamyslel jsem se.
Cesty Boží jsou nevyzpytatelné.
Nemusí se vám to líbit, arcibiskupe,
ale v těchto těžkých časech k nám Bůh promlouvá skrze pomoc města Lamartine.
Mrzí mě, že jsme vás neuvítali, jak se sluší.
Vaše Výsosti, já vám rozumím.
Pochopitelně vás láká první podaná ruka, ale jak říkával váš otec, tak…
Otec je mrtev.
Neschvalujete-li má rozhodnutí, pak je musím učinit bez vašeho požehnání.
Po velikonočním půstu začneme hloubit doly.
A vy, konzule, zaujmete toto místo…
až do příjezdu vaší dcery.
Výsosti.
To snad dělá naschvál.
Jak to jde? Nezdržujeme vás příliš?
Hlavně se nehoňte.
Co?
Nemůžu se kochat, než skončím na šibenici? Ne?
Vezměte si ze mě příklad, to nás čeká v Havrevalu.
Nenapadlo vás, proč na tý cestě tak trvá? Sama to řekla.
Hrabě Havrevalskej je ségurskej vazal. A ona je zatím pořád ségurská princezna.
Má nás v hrsti.
Ještě nedávno byla naše rukojmí. Jak víme, že se nám nechce jen pomstít?
Radši už sklapni.
A šetři dechem na pochod.
Jasně. Máš novýho pána, co?
Bejvals věrnej pes jejího snoubence.
Je tu jen jeden pes. A to seš ty.
Rochermort ti nasadil i obojek.
Néro!
Dělej! Vyřídíme to. Dáme bitku… Tady a teď, dělej.
Nech toho, Néro.
Jako bych slyšel Tancrèda.
-Seřež ho! -Neperte se.
Ty drž hubu.
Počkej, počkej.
Vstávej.
Vydrž.
Néro.
Co?
Tvůj krk.
Co s ním?
Dílo čarodějnice.
To ten náhrdelník, Néro, sžírá tě zevnitř. Arcibiskup tě ho zbaví.
Jdeme. Nezdržujme se. Kvůli vašim zacházkám trčíme tady.
Ty umřeš?
Jo.
Jako všichni.
Jakože brzo?
Proč? Máš na spěch?
Horaci?
Kdy mě ten obojek zabije?
Co já vím!?
Voilà.
Jsi v klidu?
Tumáš. Klidně se podělim.
Díky.
BYL JEDNOU JEDEN ZABIJÁK im.