I er Guds fortabte lam.
I lever i synd, men det er ikke jeres skyld.
De sagde, Gud var nådig, så I holdt op med at frygte ham.
De gav jer Guds tilgivelse, men hvem skal de tilgive i hans navn?
Guds tilgivelse kan ikke gives.
Den skal fortjenes.
Jeg troede også på Ségurs præsters løgne.
Men vores guide, broder Pønitens, åbnede mine øjne.
Vi synder, men hvor er vores anger?
Bod!
Vi må gøre bod!
Bod!
Flyt dig!
Bod!
Nu.
I der! Hvem sagde, I måtte gå?
Stop dem!
Fang dem!
Løb! Red dig selv!
Kom nu. Afsted.
Fang hende!
Med mig!
-Hun løb den vej. -Der er hun!
Hvor er hun? Hun er væk.
Nå, munk, interesserer Guds ord dig ikke?
Du og din broder Pønitens ved intet om Guds ord.
Stille, din usurpator!
Du er fed som et svin, mens vi sulter ihjel.
Hvor er dit offer?
Hvor er din lidelse?
Hvor er din bod?
Lidelse kan ikke redde os fra tørken.
Du er den eneste her, som tror på dine løgne.
Hvem er det her?
Rejser du med en skøge?
Min far er konsul af Lamartine, og jeg skal giftes med din prins.
Du bør lade os gå.
Medmindre du og dine lakajer vil knuses af min fars og mands hære.
Hvor heldigt!
Vi er beæret over et besøg
fra vores kommende prinsesse.
Gud forkæler os!
Men sig mig, prinsesse,
underkaster du dig Gud? Eller tror du måske, du er over ham?
Det er dig, der leger Gud.
Giv til Gud!
Jeg har kun det.
Jeg vil se bevis for underkastelse, og du bestikker mig?
Hvad skal vores prinsesse give til Gud?
Bod!
-Bod! -Bod!
Bliv, hvor du er.
Hendes titler og rigdom har berettiget hende til alt.
Men hun har glemt Gud.
Hun skylder Gud alt.
Gud gav hende skønhed.
Hun har ikke gjort noget for at fortjene den.
Tiden er inde…
…til at give den tilbage!
Gud er kærlighed, og du er kun had.
Hvad vil hun ellers give?
Et øje?
Sin næse?
Jeg tror ikke, du har forstået betydningen af ordet "underkastelse".
Men jeg lærer dig det.
Når jeg er færdig med dig,
kan jeg love dig for, at ingen prins vil have dig.
Nej!
Tag jer af den gamle uden mig. Jeg tager mig af prinsessen.
Horace!
Her. Tag dem!
Kast knoglerne.
Du skal gøre bod.
Én sort er én legemsdel, men du kan vælge, hvilken vi skærer af.
To sorte, to legemsdele. Du må stadig vælge.
Tre sorte, så vælger jeg.
Fire sorte og valget er taget. Det er dit hoved.
Men ingen sorte og fire hvide er din lykkedag.
Gud beder ikke om noget.
Spil nu.
Spil nu!
Spil!
Fire sorte!
Du fik fire sorte.
Fire sorte?
Fire sorte er dit hoved.
Det får man sjældent.
Ja, det er sjældent.
-Vi må have en plan. -Ingen tid.
Dæk mig.
Stop! Vent!
Lad mig spille!
Lad mig også spille. Jeg har syndet.
Jeg har syndet meget.
Jeg må gøre bod. Jeg vil kaste knoglerne. Jeg har syndet langt mere end han.
-Jeg bør gå først. -For hvad?
Hvad? Hvis bare De vidste det. Stolthed, begær, fråseri, forbrydelse.
Det hele.
Jeg beder Dem.
Lad mig gøre det.
Lad mig kaste knoglerne.
Lad mig gøre det.
-Vent på din tur. -Nu, Kom nu!
Med glæde.
Tak, herre.
-Rejs dig op. -Tak, mester.
Tak.
-Fire hvide? -Det er din lykkedag.
-Hvor uheldigt! -Næste.
Nej! Vent.
En sidste chance.
Bare en.
Fint, et sidste forsøg.
Nej!
Tak, herre.
Tænk ikke. Bare kast.
To sorte! To legemsdele!
-Hvilke? -Aner det ikke.
De er alle gode, så… At skære dem alle af ville være grådigt.
Hvad ville du gøre?
Kom her. Ville du vælge dit bedste eller værste træk?
-Jeg fik intet valg. -Ja!
Næsen. Ikke dårligt.
Vent.
Lad mig se.
Kom nu!
Du presser mig.
Jeg har det.
Den her.
Eller den her?
Nej, mit barn, hør her. Vent.
Hør her. Hør…
Hvor er Perla?
Hun slap væk. Hun må gemme sig et sted.
Nej… Pis!
Perla.
Jeg…
Landsbyboerne tager til Lamartine.
De bør tage med dem.
-Er jeg ikke Deres gidsel? -Nej.
Tak.
Herre, vi beder til dig. Du er livet og opstandelsen.
Må de afdøde hvile i fred.
Fri os fra menneskenes vanvid.
In nomine sanctis.
Amen.
Her.
En pønitent havde dem.
Også den her.
Tak.
Behold resten.
Landsbyboerne efterlod en hest.
Her. Jeg fandt den i skoven til dig.
Det er en rod.
Jeg efterlod dig ikke der.
Han forsinkede mig.
Værsgo.
-Vi kan gå. -Nej.
Vi bliver her og tager afsted ved daggry. Det tager fire dage at gå til Ségur.
Gør I, som jeg siger, ankommer vi nok i live.
Jeg vil med.
Jeg hjælper med at få far dømt.
Dine ord vejer tungere med mit vidneudsagn.
Vil De have, Deres far dør?
Jeg vil have retfærdighed.
Han dræbte min forlovede og solgte Perla til en heks.
Pønitenterne voldtager og plyndrer, og han gør intet.
Han vil vinde fordel. Han fortjener ikke at leve.
Tak, men det går ikke. De kommer til skade og bremser os.
Jeg vil have hende med.
Og De kan ikke stoppe mig.
Seksten sager om hekseri afventer en retssag, Deres Nåde.
Benåd dem alle.
Alt er en undskyldning for en strøm af had.
Men Den Hellige Stol advarede os om ondskabens komme.
Vi må tage os i agt, Deres Nåde.
Lad Dem ikke narre, Barrin. Djævelen kan antage mange ansigter.
Han er måske allerede inden for murene.
Deres Højhed.
Prinsen byder Dem velkommen, konsul,
og glæder sig over foreningen af vores to byer.
Er det områderne, hvor pønitenterne hærger i jeres egne?
Ja.
For medgiften kunne De betale for tre kompagnier lejesoldater.
Det ville snart være løst.
På vegne af Ségurs folk
takker vi Dem, konsul.
I dag giver jeg Dem guld. I morgen proviant, om nødvendigt.
Og dagen efter min hær, om nødvendigt.
Og hvad er prisen for den generøsitet?
Prisen?
Jeg ved det ikke.
Bortset fra fred og velstand og glæden ved at leve, måske?
De taler som en kræmmer, så det gør jeg også.
De er her for at købe, ikke?
Prinsen vil gerne vide, hvad han sælger.
Jeg forventede en anden modtagelse.
Svar, konsul.
Lamartine er ikke kun en generøs by. Den er også pragmatisk.
Hvis vi hjælper, får vi adgang til ressourcer
og tilbyder Dem handelsaftaler, der gavner os alle.
Konsulen hentyder til tinaflejringerne,
som desværre er helt uudnyttet i egnen.
-Og… -Og hvad? Grave miner?
Og gøre Ségur til det nye Babylon?
Ved at importere Deres drukkenbolte
og bordeller?
Vil De hellere have tiggere ved porten?
Jeg foretrækker arbejdere, selvom de går på bordeller.
Konsulen mener…
Skal jeg minde Dem om, at guld ikke er spiseligt?
Profit går altid i én retning, fra bunden op, aldrig omvendt.
Prøv Ikke at overbevise os om andet.
For hver dag, der går, mine herrer,
er det Deres hykleri og grådighed,
som er vand på pønitenters mølle
og styrker deres rækker.
Pøni…
Pønitenterne…
…styrkes…
Tak, Joséphine.
Da situationen nødsager os til at modtage Deres guld,
vil dette ægteskab finde sted.
Men vi vil ikke tillade, at De rører vores jord
og heller ikke vores bys sjæl.
Og hvis det ikke passer Dem, kan De gå med Deres penge.
Jeg tror, jeg har opsummeret Hans Højheds mening, ikke?
Jo. Tak.
Det er alt, konsul.
Deres Højhed.
Der er pønitenter her.
De er overalt. Jeg advarede Dem.
Vi må have en eskorte.
Hvorfor ikke gå via Havreval fæstning?
Er der langt dertil?
En dag til fods. Mod øst.
De har sikkert heste.
Vi kunne overnatte og tage et bad. Det trænger De til.
-Og de er så venlige, at vi må det? -Ja.
Greven af Havreval er vasal af Ségur.
-Og jeg bliver prinsesse af Ségur. -Nej.
Vi tager ikke en omvej på to dage for vagter og et bad. Hvor dumt.
Jeg vil lære at slås.
Læg det ned.
Højre fod frem.
Hold dit sværd lavere.
Og angrib.
Vil du lære mig det?
Måske.
Lad os gå.
-Hvad med Havreval? -Glem det.
De lovede mig det.
De sagde, barnet var fuldstændig føjeligt.
Det er tilfældet.
Alle de adelige er med os.
Jeg undervurderede, hvor meget indflydelse ærkebiskoppen har fået,
siden prinsens far døde.
Spørg mig ikke hvorfor,
men han ser Dem som pesten.
Jeg vil tale med prinsen.
Alene.
Nej. Ærkebiskoppen tillader det ikke.
Kansler,
en dag får jeg Dem dræbt.
De kan gå.
Begynd forfra.
-Det er godt at lære selvforsvar. -Sådan lærer man ikke.
-Igen. -Måske ikke.
Men hun spurgte ikke Dem.
Prinsesse. Jeg forstår det ikke.
Hvorfor ombestemte De Dem?
-Hvad vedkommer det Dem? -Det undrede mig bare.
De forstår det ikke.
-Giv mig en chance. -Det er nytteløst.
Det handler om retfærdighed og selvrefleksion…
De forstår det ikke.
Okay.
Jeg er lidt langsom. Men Deres far…
Opdagede De nu, at han er et korrupt svin, der myrder og forer sine lommer?
De sagde sjældent nej til en kjole eller smykker.
Faktisk krævede De dem ofte.
De har nok dræbt flere end jeg.
Usling.
Angrib.
Prøv igen.
Du er død.
Er hun god i skolen?
-Ikke rigtig, nej. -Ikke overraskende.
Efter det her vil jeg besøge hende.
Det er lidt for sent.
-Bedre sent end aldrig. -Bare før hende til Ségur, ikke andet.
Hvorfor må jeg ikke være interesseret?
Han er nuttet!
Som en bamse.
Frue.
Må jeg få et øjeblik alene?
Tidligere i rådet ville De sige noget.
Den…
Tag Dem god tid, Joséphine.
Pøni…
Pønitenterne, ja?
…styrkes…
Styrkes af?
Styrkes af…
-Af hungersnøden? -Af…
-Tørken? Af… -Af…
Af vores passivitet.
De har helt ret, Joséphine.
Og det laver vi om på.
Joséphine, kun De kan hjælpe mig med at redde Ségur.
Jeg lytter, men fat Dem i korthed.
Jeg gør det kun for min søster.
Og går med mig uden for murene?
Uden for murene?
Det er for farligt.
Hvis jeg må være så fri, en prins må ikke frygte sine undersåtter.
-Tværtimod. -Ærkebiskoppen ville ikke tillade det.
Han behøver ikke vide det.
Deres søster fortalte mig om en skjult passage,
hvor De kan flygte fra den belejrede by.
Tørke, hungersnød og krig er frygtelige prøvelser,
men udover brød og vand, ved De, hvad de mangler mest?
Håb.
Så ja, miner ville ændre Ségur.
Men når De ser på det,
Ségurs helhedsindtryk, vil De så ikke have, det ændrer sig?
Gennem generationer har mine forfædre bygget en by kun fokuseret på Gud.
De kiggede kun i de hellige skrifter efter løsninger.
Især min far.
Giv dem håb, og de følger Dem til helvede.
Og pønitenterne forsvinder.
Ærkebiskoppen gør sin pligt. Han tjener Gud.
De skal tjene Deres folk.
Du godeste.
Vi tager til Havreval. Hvis De havde lyttet, var vi der nu.
Vi skal ikke til Havreval.
-Hvorfor bestemmer han? -Jeg er lederen.
Hvorfor ikke Lothar?
Hvem stemmer på Lothar?
Utroligt.
Selvfølgelig…
Lothar, hvad siger De?
Vi skal til Havreval.
Fuck det her.
Deres Nåde, jeg har hørt Deres bekymringer og tænkte mig godt om.
Forsynet kan antage mange former.
Selvom det mishager Dem i urolige tider,
manifesterer det sig i Lamartines hjælp og i skikkelse af Rochemort.
Jeg fortryder, at vi ikke gav ham en god velkomst.
Deres Højhed, jeg forstår.
Fristelsen til at gribe den første mulighed er stor.
Men som Deres far sagde…
Min far er død.
Hvis De afviser det, må jeg handle uden Deres velsignelse.
Mineudgravninger begynder efter fasten.
Og denne plads bliver Deres, konsul.
Indtil Deres datter kommer.
Deres Højhed.
Han gør det med vilje.
Er alt i orden?
Vi sinker Dem vel ikke?
Bare tag Dem god tid.
Hvad er der galt?
Må jeg ikke nyde naturen før min hængning?
Det burde I gøre. Det venter os i Havreval.
Er det mon ikke derfor, hun insisterer på det?
Hun sagde det.
Greven er en vasal af Ségur, og hun er stadig prinsesse af Ségur.
Hun gør, som hun vil.
Før var hun vores gidsel. Hvordan ved I, det ikke bare er hævn?
Du må hellere holde kæft
og gemme kræfterne til at gå.
Det skete.
Du har en ny chef, ikke? Hendes forlovedes skødehund bliver hendes.
Der er kun en skødehund her. Dig.
Rochemort gav dig halsbånd på.
Néro!
Kom nu! Så er det nu.
På den gammeldags måde. Kom nu.
Stop, Néro.
Du lyder som Tancrède…
-Tæv ham. -Stop!
Ti stille.
Vent…
-Rejs dig op. -Øjeblik.
Néro.
Hvad?
Din nakke.
Hvad er det?
Hekseri.
Kæden forgifter dig. Du rådner op indefra. Ærkebiskoppen kan fjerne den.
Fint, lad os gå.
Deres omveje hjælper ikke.
Dør du?
Ja.
Ligesom alle andre.
Nej, jeg mener snart.
Har du travlt?
Horace!
Hvornår dræber denne kæde mig?
Jeg aner det ikke.
Der har du det.
Er du lettet?
Her. Vi kan dele, hvis du vil.
Tak.
Tekster af: Pernille G. Levine g?