‫אתם הכבשים האבודות של אלוהים.‬
‫אתם חיים בחטא,‬
‫אבל זו לא אשמתכם.‬
‫אמרו לכם שאלוהים רחום,‬ ‫אז הפסקתם לפחד ממנו.‬
‫קיבלתם מהם את חנינת האל,‬ ‫אבל מי הם שיסלחו בשמו?‬
‫אי אפשר להעניק את מחילת האל.‬
‫יש להרוויח אותה.‬
‫גם אני האמנתי לשקרים של הכוהנים של סגור.‬
‫אבל המדריך שלנו, האח כפרה, פקח את עיניי.‬
‫אנחנו חוטאים,‬
‫אבל איפה החרטה שלנו?‬
‫כפרה!‬
‫עלינו לשלם כפרה!‬
‫כפרה!‬
‫זוזו!‬
‫כפרה!‬
‫עכשיו.‬
‫אתם שם! מי אמר שאתם יכולים לעזוב?‬
‫עצרו אותם!‬
‫תפסו אותם!‬
‫רוצי! תצילי את עצמך!‬
‫קדימה. זוזו.‬
‫תפסו אותה!‬
‫אחריי!‬
‫היא רצה לשם.‬ ‫-הנה היא!‬
‫איפה היא? איבדתי אותה.‬
‫- נרו -‬
‫אז, נזיר, דבר האל לא מעניין אותך?‬
‫אתה והאח כפרה‬ ‫לא יודעים דבר על דבר האל.‬
‫שקט, גנב!‬
‫אתה שמן כחזיר בזמן שכולנו גוועים ברעב.‬
‫איפה ההקרבה שלך?‬
‫איפה הסבל שלך?‬
‫איפה הכפרה שלך?‬
‫הסבל לא יציל אותנו מהבצורת.‬
‫אתה היחיד כאן שמאמין לשקרים שלך.‬
‫ומי זו?‬
‫אתה מטייל עם זונה?‬
‫אני בתו של קונסול למרטין,‬ ‫ואשתו לעתיד של הנסיך שלך.‬
‫במקומך, הייתי משחררת אותנו.‬
‫אלא אם אתה ומשרתיך בעלי המומים‬ ‫רוצים להימחץ על ידי הצבאות של אבי ובעלי.‬
‫איזה מזל!‬
‫זכינו לביקור‬
‫מהנסיכה לעתיד שלנו.‬
‫אלוהים מפנק אותנו!‬
‫אבל ספרי לי, נסיכה,‬
‫את כנועה לאלוהים?‬
‫או שאולי את חושבת שאת מעליו?‬
‫אתה זה שמשחק אותה אלוהים.‬
‫תני לאלוהים!‬
‫זה כל מה שיש לי.‬
‫אני מבקש הוכחה לכניעה, ואת מנסה לשחד אותי?‬
‫מה הנסיכה שלנו צריכה לתת לאלוהים?‬
‫כפרה!‬
‫-כפרה!‬
‫תישאר במקומך.‬
‫התארים והעושר שלה זיכו אותה בכול.‬
‫אבל היא שכחה את אלוהים.‬
‫היא חייבת הכול לאלוהים.‬
‫אלוהים נתן לה יופי.‬
‫היא לא עשתה דבר כדי להיות ראויה לו.‬
‫הגיעה העת…‬
‫להחזיר אותו לאלוהים!‬
‫אלוהים הוא אהבה, ואתה רק שנאה.‬
‫מה עוד היא תיתן?‬
‫עין?‬
‫את האף שלה?‬
‫אני לא חושב שהבנת את משמעות המילה "כניעה".‬
‫אבל אני אלמד אותך.‬
‫כשאני שאסיים איתך,‬
‫אני מבטיח לך שאף נסיך לא ירצה אותך.‬
‫לא!‬
‫תסיימו עם הזקן בלעדיי.‬
‫אני אטפל בנסיכה.‬
‫הוראס!‬
‫הנה. קח אותם!‬
‫קדימה, זרוק את עצמות האצבעות.‬
‫עליך לשלם כפרה.‬
‫שחור אחד הוא איבר אחד.‬ ‫אבל אתה זוכה לבחור איזה נחתוך.‬
‫שני שחורים, שני איברים. עדיין תזכה לבחור.‬
‫שלושה שחורים, אני בוחר.‬
‫ארבעה שחורים, הבחירה נעשתה.‬
‫הראש שלך.‬
‫אבל אם אין שחורים, ארבעה לבנים,‬ ‫זה יום המזל שלך.‬
‫אלוהים לא מבקש ממך דבר.‬
‫קדימה, תשחק.‬
‫קדימה, שחק!‬
‫שחק!‬
‫ארבעה שחורים!‬
‫זרקת ארבעה שחורים.‬
‫ארבעה שחורים?‬
‫ארבעה שחורים. הראש שלך.‬
‫ארבעה שחורים, זה נדיר.‬
‫אנחנו צריכים תוכנית.‬ ‫-אין זמן.‬
‫תחפה עליי.‬
‫עצרו! רגע!‬
‫תנו לי לשחק!‬
‫תנו לי גם לשחק. אני רוצה לשחק. חטאתי.‬
‫חטאתי. חטאתי הרבה.‬
‫עליי לשלם כפרה.‬ ‫אני רוצה לזרוק את עצמות האצבעות.‬
‫חטאתי, הרבה יותר ממנו.‬
‫אני צריך להיות ראשון.‬ ‫-מה עשית?‬
‫מה עשיתי? אילו רק ידעת.‬
‫גאווה, תשוקה, גרגרנות, פשע.‬
‫הכול.‬
‫אנא ממך.‬
‫אנא, אפשר לי.‬
‫אפשר לי לזרוק את עצמות האצבעות, אנא ממך.‬
‫אנא, אפשר לי לעשות את זה.‬
‫חכה לתורך.‬ ‫-עכשיו, בבקשה! עכשיו!‬
‫שמח להיענות.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫קום.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫תודה.‬
‫ארבעה לבנים?‬ ‫-זה יום המזל שלך.‬
‫איזו קללה!‬ ‫-טוב, הבא בתור.‬
‫לא! רגע.‬
‫ניסיון שני, הזדמנות אחרונה.‬
‫אחרונה.‬
‫בסדר, ניסיון אחרון, ואז סיימנו.‬
‫לא!‬
‫תודה, אדוני.‬
‫אל תחשוב. פשוט תזרוק.‬
‫שני שחורים! שני איברים!‬
‫אילו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫כולם טובים, אז…‬ ‫זו תהיה חמדנות לחתוך את כולם.‬
‫מה אתה היית עושה?‬
‫בוא הנה. היית בוחר‬ ‫את החלקים הטובים ביותר או הגרועים?‬
‫לא זכיתי לבחור.‬ ‫-כן!‬
‫האף. לא רע.‬
‫רגע.‬
‫בואו נראה.‬
‫קדימה!‬
‫אתה לוחץ עליי.‬
‫אני יודע.‬
‫את זה.‬
‫או אולי את זה?‬
‫לא, ילדי, תקשיב. רגע.‬
‫תקשיב לי. תקשיב…‬
‫איפה פרלה?‬
‫היא ברחה. היא בטח מסתתרת איפשהו.‬
‫לא!‬
‫פרלה.‬
‫אני…‬
‫תושבי הכפר הולכים ללמרטין.‬
‫כדאי לך ללכת איתם.‬
‫אני כבר לא בת ערובה שלך?‬ ‫-לא.‬
‫תודה.‬
‫אלוהים, אנו מתפללים אליך.‬ ‫אתה החיים והתחייה.‬
‫מי ייתן והמתים ינוחו על משכבם בשלום.‬
‫תציל אותנו מטירופו של האדם.‬
‫בשם הקדושים.‬
‫אמן.‬
‫הנה.‬
‫חוזר בתשובה החזיק בהם.‬
‫וגם בזה.‬
‫תודה.‬
‫שמור את השאר.‬
‫אנשי הכפר השאירו לנו סוס.‬
‫הנה.‬
‫מצאתי את זה ביער בשבילך.‬
‫זה שורש.‬
‫לא נטשתי אותך שם.‬
‫הוא עצר אותי.‬
‫קחי.‬
‫אפשר ללכת.‬ ‫-לא.‬
‫נישאר כאן הלילה.‬
‫ננוח, נתאושש ונעזוב עם שחר.‬ ‫זו הליכה של ארבעה ימים לסגור.‬
‫אם תעשו כדבריי, אולי נגיע לשם בחיים.‬
‫אני באה איתכם.‬
‫אעזור להרשיע את אבא שלי.‬
‫המילים שלכם ייחשבו יותר עם העדות שלי.‬
‫את באמת רוצה שאבא שלך ימות?‬
‫אני רוצה צדק.‬
‫הוא הרג את הארוס שלי ומכר את פרלה למכשפה.‬
‫החוזרים בתשובה אונסים ובוזזים,‬ ‫והוא לא יילחם בהם.‬
‫הוא מנסה להשיג יתרון. לא מגיע לו לחיות.‬
‫זה נחמד מאוד, אבל זה לא מסע בשבילך.‬ ‫את תיפגעי ותאטי אותנו.‬
‫אני בעד שהיא תבוא.‬
‫בכל מקרה, לא תוכל לעצור בעדי.‬
‫שישה עשר מקרים של כישוף‬ ‫ממתינים למשפט, הוד מעלתך.‬
‫תחננו את כולם.‬
‫הכול מהווה תירוץ להתפרצויות שנאה.‬
‫אבל הכס הזהיר מפני בואו של הרשע.‬
‫עלינו להיזהר, הוד מעלתך.‬
‫אל תלך שולל, בארה.‬
‫השטן יכול ללבוש פנים רבות.‬
‫וייתכן שהוא כבר בין הקירות האלה.‬
‫הוד רוממותך.‬
‫הנסיך מברך על הגעתך, קונסול,‬
‫ושמח באיחוד שתי הערים שלנו.‬
‫אלה השטחים שנכבשו על ידי החוזרים בתשובה‬ ‫שמטילים אימה על אדמותיך?‬
‫אכן כך.‬
‫עם הנדוניה בלבד, תוכל לשלם‬ ‫לשלוש פלוגות של שכירי חרב.‬
‫העניין ייפתר בקרוב.‬
‫בשם תושבי סגור,‬
‫אנחנו מודים לך, קונסול. היה סמוך ובטוח.‬
‫היום אביא לך זהב. מחר, אספקה, במידת הצורך.‬
‫ולמחרת, את הצבא שלי, אם יהיה צורך.‬
‫ומה המחיר של נדיבות כזאת?‬
‫המחיר?‬
‫לא יודע.‬
‫מלבד שלום ושגשוג, אולי שמחת חיים?‬
‫אתה מדבר כמו סוחר בשוק, אז אעשה כמוך.‬
‫באת לקנות, נכון?‬
‫הנסיך רוצה לדעת מה הוא מוכר.‬
‫הוד רוממותך, ציפיתי לקבלת פנים שונה.‬
‫תענה, קונסול.‬
‫למרטין היא עיר נדיבה, אך גם פרגמטית.‬
‫אם נעזור לך, זה גם כדי לגשת למשאבים שלך‬
‫ולהציע לך עסקאות סחר שיועילו לכולנו.‬
‫כן, אדוני הקונסול מתכוון למרבצי הבדיל,‬
‫אשר, למרבה הצער,‬ ‫לחלוטין בלתי מנוצלים באזור.‬
‫ו…‬ ‫-ומה? לחפור מכרות?‬
‫להפוך את סגור לבבילון החדשה?‬
‫על ידי ייבוא של השיכורים שלך‬
‫ובתי התענוגות שלך?‬
‫אתה מעדיף קבצנים בשעריך?‬
‫אני מעדיף עובדים,‬ ‫אפילו אם הם הולכים לבתי בושת.‬
‫אדוני הקונסול מתכוון…‬
‫האם עליי להזכיר לך‬ ‫שהזהב אינו אכיל, קונסול?‬
‫הרווח תמיד הולך לכיוון אחד,‬ ‫מלמטה למעלה, לעולם לא להפך.‬
‫אל תעז לנסות לגרום לנו להאמין אחרת.‬
‫בכל יום שעובר, אדוניי,‬
‫זו הצביעות שלכם‬
‫ותאוות הבצע שלכם‬
‫שמזינים את מטרתם של החוזרים בתשובה‬
‫ומחזקים את שורותיהם.‬
‫הח… החו…‬
‫חוזרים בתשובה…‬
‫מוזנ…‬
‫מוזני…‬
‫תודה, ז'וזפין.‬
‫הנסיבות מאלצות אותנו לקבל את הזהב שלך,‬
‫אז הנישואים האלה יתקיימו.‬
‫אבל לא ניתן לך להניח את ידיך על אדמותינו‬
‫ולא על נשמת העיר שלנו.‬
‫ואם זה לא מתאים, אתה יכול לעזוב עם כספך.‬
‫אני חושב שסיכמתי את עמדת הוד רוממותו, לא?‬
‫כן, תודה.‬
‫זה הכול, קונסול.‬
‫הוד רוממותך.‬
‫יש חוזרים בתשובה באזור.‬
‫הם בכל מקום, נסיכה. הזהרתי אותך.‬
‫אנחנו צריכים ליווי.‬
‫למה שלא נעבור דרך מבצר הברוואל?‬
‫הוא רחוק מכאן?‬
‫יום הליכה. מזרחה.‬
‫אני בטוחה שיהיו להם סוסים.‬
‫נוכל להעביר שם את הלילה ולהתרחץ.‬
‫זה לא יזיק לך.‬
‫והם כל כך ידידותיים שהם יסכימו?‬ ‫-כן.‬
‫רוזן הברוואל כפוף לסגור.‬
‫ואני הנסיכה לעתיד של סגור.‬ ‫-לא.‬
‫לא נעשה עיקוף של יומיים‬ ‫בשביל שומרים ואמבטיה.‬
‫זה מגוחך.‬
‫אני רוצה ללמוד להילחם.‬
‫תניחי את זה.‬
‫רגל ימין קדימה.‬
‫תחזיקי נמוך יותר.‬
‫ותכי.‬
‫תלמד אותי?‬
‫אולי.‬
‫טוב, בואו נלך.‬
‫מה לגבי הברוואל?‬ ‫-שכחי מזה.‬
‫נתת לי את דברתך.‬
‫אמרת שהילד לחלוטין נוח להשפעה.‬
‫זה אכן המצב.‬
‫כל האצולה לצידנו.‬
‫פשוט המעטתי בערכה‬ ‫של ההשפעה שיש לארכיבישוף עליו‬
‫מאז שאביו של הנסיך מת.‬
‫אל תשאל אותי למה,‬
‫אבל הוא רואה בך מגפה.‬
‫אני רוצה לדבר עם הנסיך.‬
‫לבד.‬
‫בלתי אפשרי. הארכיבישוף לא יאפשר זאת.‬
‫אדוני הנשיא,‬
‫יום אחד, אדאג שיהרגו אותך.‬
‫אתה יכול ללכת.‬
‫תתחילי שוב.‬
‫טוב ללמוד הגנה עצמית.‬ ‫-לא ככה לומדים.‬
‫שוב.‬ ‫-אולי לא.‬
‫אבל היא לא ביקשה ממך.‬
‫תגידי, נסיכה. אני לא מבין.‬
‫מה גרם לך לשנות את דעתך?‬
‫מה זה משנה לך?‬ ‫-רק תהיתי, זה הכול.‬
‫אתה לא תבין.‬
‫תני לי הזדמנות.‬ ‫-אין טעם.‬
‫זה קשור בצדקנות, צדק, חשבון נפש…‬
‫אתה לא תבין.‬
‫בסדר.‬
‫אני קצת איטי.‬
‫אבל אבא שלך…‬
‫רק עכשיו גילית שהוא חזיר מושחת‬
‫שרוצח ומרפד את כיסיו?‬
‫תביני, לעיתים נדירות‬ ‫ראיתי שסירבת לשמלה או תכשיט חדש.‬
‫למעשה, לעיתים קרובות דרשת כאלה.‬
‫אולי את הרגת יותר ממני.‬
‫עלוב שכמוך.‬
‫תכי.‬
‫שוב.‬
‫אתה מת.‬
‫היא טובה בלימודים?‬
‫לא ממש, לא.‬
‫זה לא מפתיע.‬
‫כשזה ייגמר, אבוא לבקר אותה לפעמים.‬
‫קצת מאוחר מדי בשביל זה.‬
‫עדיף מאוחר מלעולם לא.‬
‫קח אותה לסגור, זה כל מה שאני מבקש.‬
‫למה העניין שלי בה מטריד אותך?‬
‫הוא כזה חמוד.‬
‫כמו דובי צעצוע.‬
‫גבירתי.‬
‫אפשר לקבל רגע מזמנך, לבד?‬
‫מוקדם יותר, במועצה, רצית להגיד משהו.‬
‫ה…‬
‫קחי את הזמן, ז'וזפין.‬
‫החוזרים בתשובה…‬
‫החוזרים בתשובה, כן?‬
‫מוזנ…‬
‫מוזנים?‬
‫מוזנים מ…‬
‫מהרעב?‬ ‫-מ…‬
‫מהבצורת? מ…‬ ‫-מ…‬
‫מחוסר המעש שלנו.‬
‫את צודקת לגמרי, ז'וזפין.‬
‫וזה חייב להשתנות.‬
‫ז'וזפין,‬
‫רק את יכולה לעזור לי להציל את סגור.‬
‫אני מקשיב, קונסול, אבל תקצר.‬
‫לולא אחותי לא הייתי מסכים.‬
‫ללכת איתי מעבר לחומות?‬
‫מעבר לחומות?‬
‫זה מסוכן מדי.‬
‫אם יורשה לי לדבר בבוטות, לנסיך‬
‫אסור לפחד מנתיניו.‬
‫להפך.‬
‫הארכיבישוף לא ירשה זאת.‬
‫אין צורך שהוא ידע.‬
‫אחותך סיפרה לי על מעבר סתרים‬
‫בשביל שהנסיך יוכל לברוח מהעיר בשעת מצור.‬
‫בצורת, רעב ומלחמה הם מבחנים איומים,‬
‫אבל חוץ מלחם ומים,‬ ‫אתה יודע מה הכי חסר להם?‬
‫תקווה.‬
‫אז כן,‬
‫מכרות ישנו לעד את פני סגור.‬
‫אבל כשמסתכלים עליה,‬
‫על סגור,‬
‫אתה לא רוצה שהיא תשתנה?‬
‫במשך דורות,‬
‫אבותיי בנו עיר שממוקדת לחלוטין באלוהים.‬
‫הם סירבו לחפש פתרונות מחוץ לכתבי הקדוש.‬
‫אבא שלי, יותר מכולם.‬
‫תן להם תקווה, והם ילכו אחריך לגיהינום.‬
‫והחוזרים בתשובה לא יהיו עוד.‬
‫הארכיבישוף ממלא את חובתו.‬ ‫הוא משרת את אלוהים.‬
‫עליך מוטל לשרת את אנשיך.‬
‫אלוהים.‬
‫נלך להברוואל. אם היית מקשיב, כבר היינו שם.‬
‫אנחנו לא הולכים להברוואל.‬
‫למה הוא מחליט?‬ ‫-כי אני האחראי.‬
‫ולמה לא לותאר?‬
‫מי מצביע ללותאר?‬
‫לא ייאמן.‬
‫כמובן…‬
‫אז לותאר, מה אתה אומר?‬
‫נלך להברוואל.‬
‫זין על כל זה.‬
‫הוד מעלתך, שמעתי את חששותיך וחשבתי היטב.‬
‫השגחה יכולה ללבוש פנים רבות.‬
‫למרות שזה לא מוצא חן בעיניך,‬ ‫בזמנים קשים כאלה,‬
‫היא באה לידי ביטוי בעזרתה של למרטין‬ ‫ובמסווה של הקונסול רושמור.‬
‫אני מצטער שלא כיבדנו אותו‬ ‫בקבלת הפנים הראויה.‬
‫הוד רוממותך, אני מבין.‬
‫הפיתוי להיאחז בהזדמנות הראשונה הוא גדול.‬
‫אבל כמו שאביך אמר…‬
‫אבא שלי מת.‬
‫אם אתה לא מסכים,‬ ‫אין לי ברירה אלא להתקדם ללא ברכתך.‬
‫חפירת המכרות תתחיל בסוף התענית.‬
‫והכיסא הזה יהיה שלך, קונסול.‬
‫עד שבתך תגיע.‬
‫הוד רוממותך.‬
‫הוא עושה את זה בכוונה.‬
‫הכול טוב?‬
‫אנחנו לא מעכבים אותך?‬
‫קח את הזמן.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יכול ליהנות מהנוף לפני שאיתלה?‬
‫גם לכם כדאי, כי זה מה שמצפה לנו בהברוואל.‬
‫שקלת שאולי בגלל זה היא מתעקשת?‬
‫היא אמרה.‬
‫הרוזן כפוף לסגור, והיא עדיין נסיכת סגור.‬
‫היא תעשה כרצונה.‬
‫לא מזמן היא הייתה בת הערובה שלנו.‬
‫איך אתם יודעים שזו לא רק נקמה?‬
‫עדיף שתשתוק.‬
‫ותשמור את האוויר שלך להליכה.‬
‫זה קרה.‬
‫יש לך אדון חדש, נכון?‬
‫הכלב של הארוס שלה הופך להיות שלה.‬
‫יש כאן רק כלב אחד. אתה.‬
‫רושמור אפילו נתן לך קולר.‬
‫נרו!‬
‫קדימה! בוא.‬
‫בדרך הישנה והטובה. בהגינות. עכשיו.‬
‫די, נרו.‬
‫אתה נשמע בדיוק כמו טנקרד…‬
‫תחבוט בו.‬ ‫-מספיק!‬
‫שקט, את.‬
‫רגע…‬
‫קום.‬ ‫-אני כבר מגיע.‬
‫נרו.‬
‫מה?‬
‫הצוואר שלך.‬
‫מה זה?‬
‫כישוף.‬
‫השרשרת מרעילה אותך, מרקיבה אותך מבפנים.‬
‫הארכיבישוף יוכל להסיר אותה.‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫העיקופים האלה לא עוזרים.‬
‫אתה הולך למות?‬
‫כן.‬
‫כמו כולם.‬
‫לא, אני מתכוונת בקרוב.‬
‫למה? את ממהרת?‬
‫הוראס!‬
‫מתי השרשרת הזאת תהרוג אותי?‬
‫אין לי מושג.‬
‫בבקשה.‬
‫מרגישה הקלה?‬
‫הנה. אנחנו יכולים לחלוק.‬
‫תודה.‬
‫- נרו -‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬