Dere er Guds fortapte sauer.
Dere lever i synd, men det er ikke deres skyld.
De sa at Gud var nådig, så dere sluttet å frykte ham.
De benådet dere på Guds vegne, men hva gir dem rett til det?
Guds tilgivelse kan ikke gis.
Den må fortjenes.
Jeg trodde også på løgnene til Ségurs prester.
Men veilederen vår, broder Bot, åpnet øynene mine.
Vi synder,
men hvor er vår anger?
Bot!
Vi må gjøre bot!
Bot!
Gi plass!
Bot!
Nå.
Dere, der! Hvem sa dere kunne gå?
Stopp dem!
Ta dem!
Løp! Redd deg selv!
Kom igjen. Fort.
Ta henne!
Med meg!
-Hun gikk den veien. -Der er hun!
Hvor ble det av henne?
EN SNIKMORDERS VALG
Bryr du deg ikke om Guds ord, munk?
Du og din broder Bot vet ingenting om Guds ord.
Stille, din tyv!
Du er feit som ei purke mens vi sulter i hjel.
Hva ofrer du?
Hvordan lider du?
Hvordan gjør du bot?
Lidelse redder oss ikke fra tørken.
Du er den eneste her som tror på løgnene dine.
Og hvem er dette?
Reiser du med en hore?
Min far er konsul i Lamartine og jeg skal gifte meg med prinsen din.
Jeg hadde latt oss dra.
Med mindre du og dine håndlangere vil bli knust av min fars og manns hær.
Så heldige vi er!
Vi er beæret over et besøk
av vår fremtidige prinsesse.
Gud skjemmer oss bort!
Men si meg, prinsesse,
underkaster du deg Gud?
Eller tror du at du er over ham?
Det er du som leker Gud.
Gi til Gud!
Dette er alt jeg har.
Jeg ber om bevis på underkastelse og du vil bestikke meg?
Hva skal prinsessen vår gi til Gud?
Bot!
-Bot! -Bot!
Bli der du er.
Titler og rikdom har gitt henne rett til alt.
Men… hun har glemt Gud.
Hun skylder Gud alt.
Gud ga henne skjønnhet.
Hun har ikke gjort noe for å fortjene det.
Tiden er inne…
…for å gi det tilbake til Gud!
Gud er kjærlighet, du er bare hat.
Hva mer vil hun gi?
Et øye?
Nesen?
Jeg tror ikke du har skjønt betydningen av ordet "underkastelse".
Men jeg skal lære deg.
Når jeg er ferdig med deg,
lover jeg deg at ingen prins vil ha deg.
Nei!
Ta dere av gamlingen uten meg.
Jeg tar meg av prinsessen.
Horace!
Her. Ta dem!
Kom igjen, kast knokebeina.
Du må gjøre bot.
Én svart er én kroppsdel, men du kan velge hvilken vi skjærer av.
To svarte, to kroppsdeler. Du får fortsatt velge.
Om det er tre svarte, velger jeg.
Fire svarte, valget er tatt.
Hodet ditt.
Men ingen svarte, fire hvite, da er du heldig.
Gud ber deg ikke om noe.
Kom igjen, spill.
Kom igjen, spill!
Spill!
Fire svarte!
Du fikk fire svarte.
Fire svarte?
Fire svarte, det er hodet ditt.
Fire svarte er sjeldent.
-Vi trenger en plan. -Ikke tid.
Dekk meg.
Stopp! Vent!
La meg spille!
La meg spille også. Jeg vil spille. Jeg har syndet.
Jeg har syndet mye.
Jeg må gjøre bot. Jeg vil kaste knokebeina.
Jeg har syndet mer enn ham.
-Jeg burde begynne. -Hva gjorde du?
Om du bare visste det. Stolthet, begjær, fråtseri, forbrytelser.
Alt sammen.
Vær så snill.
La meg.
La meg kaste knokebeina. Vær så snill, la meg gjøre det.
-Vent på tur. -Vær så snill! Nå!
Med glede.
Takk, herre.
-Reis deg. -Takk, herre.
Takk.
-Fire hvite? -Det er lykkedagen din.
-Typisk! -Ja, neste.
Nei! Vent.
Én siste sjanse.
Bare én.
Greit, ett siste forsøk.
Nei!
Takk, herre.
Ikke tenk. Bare kast.
To svarte! To kroppsdeler!
-Hvilke? -Jeg vet ikke.
Alle er gode, så… Det ville vært grådig å skjære av alle.
Hva ville du gjort?
Kom hit. Hadde du valgt din beste eller verste del?
-Jeg fikk ikke noe valg. -Ja!
Nesa. Ikke dårlig.
Vent.
La meg tenke.
Få opp farta!
Du presser meg.
Jeg vet det.
Denne.
Eller kanskje denne?
Nei, mitt barn, hør her. Vent.
Hør på meg. Hør…
Hvor er Perla?
Hun slapp unna. Hun gjemmer seg nok.
Nei!
Perla.
Jeg…
Landsbyboerne drar til Lamartine.
De burde bli med dem.
-Er jeg ikke gissel lenger? -Nei.
Takk.
Herre, vi ber til deg. Du er livet og oppstandelsen.
Måtte de døde hvile i fred.
Fri oss fra menneskets galskap.
In nomine sanctis.
Amen.
Her.
En botferdig hadde dem.
Og dette også.
Takk.
Behold resten.
Landsbyboerne ga oss en hest.
Her.
Jeg fant den i skogen.
Det er rot.
Jeg forlot deg ikke.
Han forsinket meg.
Ta den.
-Vi kan dra. -Nei.
Vi overnatter her.
Vi hviler og drar ved daggry. Ségur er fire dager unna til fots.
Gjør som jeg sier, så kanskje vi overlever.
Jeg blir med.
Jeg hjelper dere med å få faren min dømt. Mitt vitnesbyrd vil styrke anklagen.
Vil De at faren Deres skal dø?
Jeg vil ha rettferdighet. Han drepte forloveden min og solgte Perla.
Han stopper ikke de botferdiges herjing.
Han prøver å tjene på det. Han fortjener ikke å leve.
Det er veldig snilt, men du blir skadet og sinker oss.
La henne bli med.
De kan ikke stoppe meg.
Seksten tilfeller av trolldom avventer rettssak, Deres Nåde.
Benåd alle.
Alt er en unnskyldning for utbrudd av hat.
Men… Den hellige stolen advarte om ondskapens komme.
Vi må passe oss, Deres Nåde.
Ikke la Dem lure, Barrin.
Djevelen kan ta mange ansikter.
Han kan være innenfor disse veggene.
Deres Majestet.
Prinsen ønsker Dem velkommen, konsul,
og gleder seg over foreningen av våre to byer.
Er det territoriene de botferdige har tatt?
Ja.
Medgiften gir Dem nok til å betale tre sett leiesoldater.
Problemet ville vært løst.
På vegne av Ségurs folk
takker vi Dem, konsul.
I dag kommer jeg med gull. I morgen, utstyr, om nødvendig.
Og dagen etter, hæren min, om nødvendig.
Og hva er prisen for slik gavmildhet?
Prisen?
Jeg vet ikke.
Bortsett fra fred og velstand, gleden ved å leve, kanskje?
De snakker som en kjøpmann, så jeg skal gjøre det samme.
De er her for å kjøpe, ikke sant?
Prinsen vil vite hva han selger.
Deres Majestet, jeg forventet en annen mottakelse.
Svar, konsul.
Lamartine er ikke bare en gavmild by, den er også pragmatisk.
Hjelper vi Dem, får vi tilgang til Deres ressurser
og tilbyr handelsavtaler som vil gagne oss alle.
Ja, konsulen mener tinnforekomstene,
som dessverre er helt uutnyttet i regionen.
-Og… -Og hva? Grave gruver?
Gjøre Ségur til det nye Babylon?
Ved å importere fyllikene
og lysthusene deres?
Vil De heller ha tiggere ved porten?
Jeg vil heller ha arbeidere, selv om de går på bordell.
Det konsulen mener er…
Må jeg minne Dem på at gull ikke er spiselig, konsul?
Fortjeneste går alltid i én retning, fra bunnen og opp, aldri ned.
Ikke vær frekk nok til å hevde noe annet.
For hver dag som går, mine herrer,
er det deres hykleri
og grådighet
som driver de botferdiges sak
og styrker deres rekker.
De bo…
botferdige…
…blir sterkere…
…sterkere…
Takk, Joséphine.
Siden omstendighetene tvinger oss,
vil dette ekteskapet skje.
Men De får ikke røre landet vårt
eller denne byens sjel.
Liker De ikke det, kan De dra med pengene Deres.
Jeg tror jeg har oppsummert Hans Majestets mening, ikke sant?
Ja, takk.
Det er alt, konsul.
Deres Majestet.
Det er botferdige i området.
De er overalt. Jeg advarte Dem.
Vi trenger vakter.
Vi kan dra via Havreval festning.
Er det langt herfra?
En dags gange. Mot øst.
De har sikkert hester.
Vi kan overnatte og ta et bad. Det hadde De ikke hatt vondt av.
-Og de er så vennlige at de sier ja? -Ja.
Greven av Havreval er en vasall av Ségur.
-Og jeg er Ségurs fremtidige prinsesse. -Nei.
Vi tar ikke en todagers omvei for vakter og bad. Det er latterlig.
Jeg vil lære å slåss.
Legg det fra deg.
Høyre fot frem.
Lavere.
Og angrip.
Kan du lære meg?
Kanskje.
Greit, vi drar.
-Hva med Havreval? -Glem det.
De ga meg Deres ord.
De sa at barnet var føyelig.
Det er tilfelle.
Vi har adelen med oss.
Jeg undervurderte bare hvor mye innflytelse erkebiskopen har fått
siden prinsens far døde.
Ikke spør meg hvorfor,
men han ser Dem som en plage.
Jeg vil snakke med prinsen.
Alene.
Umulig. Erkebiskopen tillater det ikke.
Herr kansler,
en dag skal jeg få Dem drept.
De kan gå.
Begynn på nytt.
-Det er bra å lære selvforsvar. -Man lærer det ikke sånn.
-Igjen. -Kanskje ikke.
Men hun spurte ikke Dem.
Det er noe jeg ikke forstår, prinsesse.
Hvorfor ombestemte De Dem?
-Hvorfor spør De? -Jeg bare lurer.
De forstår ikke.
-Gi meg en sjanse. -Det er ingen vits.
Det involverer rettferdighet, selvrefleksjon…
De kan ikke forstå.
Ok.
Jeg er litt treg.
Men faren Deres…
Oppdaget De først nå at han er en korrupt gris
som dreper og fyller lommene sine?
De sa sjelden nei til en ny kjole eller smykker.
Faktisk forlangte De det.
De kan ha drept flere enn meg.
Din tufs.
Angrip.
Prøv igjen.
Du er død.
Er hun flink på skolen?
-Ikke egentlig. -Ikke overraskende.
Etter dette skal jeg besøke henne.
Det er litt for sent.
Bedre sent enn aldri.
Bare få henne til Ségur.
Hvorfor kan jeg ikke bry meg om henne?
Han er så søt!
Som en kosebamse.
Frøken.
Kan De gi meg et øyeblikk alene?
De prøvde å si noe tidligere.
De…
Ta tiden De trenger, Josephine.
De botferdige…
Ja, de botferdige?
…blir sterkere av…
Sterkere av?
Sterkere av…
-Hungersnøden? -Av…
-Tørken? Av… -Av…
Vår… passivitet.
De har helt rett, Joséphine.
Og det må endre seg.
Joséphine, bare De kan hjelpe meg å redde Ségur.
Jeg lytter, konsul, men vær kort.
Jeg sa bare ja for min søsters skyld.
Til å bli med meg utenfor murene?
Utenfor murene?
Det er for farlig.
Om jeg kan ta meg den frihet å si det, en prins må ikke frykte sine undersåtter.
-Tvert imot. -Erkebiskopen tillater det ikke.
Han trenger ikke å vite det.
Søsteren Deres fortalte meg om en skjult passasje
prinsen kan rømme gjennom under en beleiring.
Tørke, hungersnød og krig er forferdelige prøvelser,
men bortsett fra brød og vann, vet De hva de trenger?
Håp.
Så, ja,
gruver vil for alltid endre Ségurs utseende.
Men når De ser på det,
Ségurs utseende,
vil De ikke ha en endring?
I generasjoner bygde mine forfedre en by helt fokusert på Gud.
De nektet å finne løsninger utenfor de hellige tekstene.
Spesielt faren min.
Gi dem håp, og de følger Dem til helvete.
De botferdige vil forsvinne.
Erkebiskopen gjør sin plikt. Han tjener Gud.
De må tjene folket ditt.
Herregud.
Vi drar til Havreval. Vi kunne ha vært der allerede.
Vi skal ikke til Havreval.
-Hvorfor bestemmer han? -Jeg er sjefen.
Hvorfor ikke Lothar?
Hvem stemmer på Lothar?
Utrolig.
Selvsagt…
Lothar, hva sier De?
Vi drar til Havreval.
Helvete heller.
Deres Nåde, jeg har hørt Deres bekymringer og tenkt meg nøye om.
Guds forsyn kan ta mange former.
Selv om De ikke liker det, vil det i slike vanskelige tider
manifestere seg ved hjelp av Lamartine og i konsul Rochemorts forkledning.
Dessverre ga vi ham ikke velkomsten han fortjener.
Deres Majestet, jeg forstår.
Det frister å ta den første muligheten.
Men som faren Deres sa…
Faren min er død.
Liker De det ikke, må jeg gjøre det uten Deres velsignelse.
Gravingen begynner når fasten er over.
Og denne plassen blir Deres, konsul.
Til datteren Deres kommer.
Deres Majestet.
Han gjør det med vilje.
Går det bra?
Vi forsinker Dem vel ikke?
Ikke forhast Dem.
Hva er det?
Kan jeg ikke nyte naturen før jeg henges?
Det er det som venter oss i Havreval.
Hva om det er derfor hun insisterer?
Hun sa det.
Greven er en vasall av Ségur, og hun er fortsatt prinsessen av Ségur.
Hun gjør som hun vil.
Hun var vårt gissel.
Hvordan vet dere at dette ikke er hevn?
Du bør holde kjeft.
Spar pusten til turen.
Det skjedde.
Du har en ny herre, ikke sant?
Hun tar over forlovedens skjødehund.
Det er bare én skjødehund her. Deg.
Rochemort ga deg til og med halsbånd.
Néro!
Kom igjen!
På gamlemåten. Rettferdig. Nå.
Slutt, Néro.
Du høres ut som Tancrède…
-Gi ham juling. -Stopp!
Stille med deg.
Vent…
-Reis deg. -Jeg kommer straks.
Néro.
Hva?
Nakken din.
Hva er det?
Trolldom.
Kjedet forgifter deg, så du råtner fra innsiden.
Erkebiskopen kan fjerne det.
Greit, kom igjen.
Omveiene dine hjelper ikke.
Dør du?
Ja.
Det gjør alle.
Nei, jeg mener snart.
Hvorfor? Haster det?
Horace!
Når dreper kjedet meg?
Jeg aner ikke.
Der har du det. Lettet?
Her. Vi kan dele om du vil.
Takk.
EN SNIKMORDERS VALG
Tekst: Marte Fagervik vil.