Mă bucur să vă văd astăzi.
Sunteți oile rătăcite ale lui Dumnezeu.
Trăiți în păcat, dar nu e vina voastră.
V-au spus că Dumnezeu e milostiv, deci nu vă mai temeți de el.
V-au dat iertarea lui Dumnezeu, dar cine sunt ei, să ierte în numele lui?
Iertarea Domnului nu se dă.
Se câștigă.
Și eu am crezut minciunile preoților din Ségur.
Dar călăuza noastră, fratele Penitență, mi-a deschis ochii.
Păcătuim, dar unde ne e căința?
Penitență!
Trebuie să facem penitență!
Penitență!
Laoparte!
Penitență!
Acum.
Voi de colo! Cine a zis că puteți pleca?
- Opriți-i! - Puneți mâna pe ei!
Fugi! Salvează-te!
Haide! Mișcă-te!
- Prindeți-o! - Haideți cu mine!
- A luat-o încolo. - Uite-o!
Unde e? N-o găsesc.
Nu te interesează cuvântul Domnului, călugăre?
Tu și fratele Penitență habar n-aveți de cuvântul Domnului.
Liniște, uzurpatorule!
Ești gras ca o scroafă, iar noi murim de foame.
Cum te sacrifici?
Cum suferi?
Cum faci penitență?
Suferința nu ne salvează de secetă.
Doar tu îți crezi minciunile.
Ea cine e?
Călătorești cu o curvă?
Sunt fiica consulului din Lamartine și mireasa prințului dumitale.
În locul dumitale, ne-aș da drumul.
Dacă nu vrei să sfârșiți cu toții zdrobiți de armata tatălui și a soțului meu.
Ce noroc!
Ne face cinste vizita
viitoarei noastre prințese.
Dumnezeu ne răsfață!
Zi-mi ceva, prințesă.
Ești supusă lui Dumnezeu? Sau te crezi mai presus de el?
Tu te joci de-a Dumnezeu.
Dă-i lui Dumnezeu!
Atâta am.
Îți ceri dovezi că ești supusă, iar tu mă mituiești?
Ce să-i dea Domnului prințesa noastră?
Penitență!
- Penitență! - Penitență!
Stai locului!
Titlurile și averea i-au dat dreptul la tot.
Dar… a uitat de Dumnezeu.
Lui îi datorează tot.
Dumnezeu i-a dat frumusețea.
N-a făcut nimic ca s-o merite.
A venit momentul…
să-i dea totul înapoi!
Dumnezeu e iubire. Tu ești doar ură.
Ce-o să-i mai dea?
Un ochi?
Nasul?
Cred că nu ai înțeles ce înseamnă supunerea.
Dar o să-ți arăt eu.
După ce termin cu tine, n-o să te mai vrea niciun prinț.
Nu!
Omoară-l pe moș fără mine. Eu mă ocup de prințesă.
Horace!
Na, ia de-aici!
Haide, aruncă oasele! Trebuie să faci penitență.
Dacă-ți pică unul negru, pierzi o extremitate, dar alegi care.
La două negre, două extremități și tot alegi.
La trei negre aleg eu.
La patru nu mai alege nimeni. Îți pierzi capul.
Dacă-ți pică patru albe, e ziua ta norocoasă.
Domnul nu-ți cere nimic.
Haide, joacă.
Haide, joacă!
Joacă!
- Patru negre! Ți-au picat patru negre. - Patru negre?
- Înseamnă că-ți pierzi capul. - Nu prea pică patru negre.
Nu prea pică patru negre.
- Ne trebuie un plan. - Nu avem timp.
Acoperă-mă.
Stați! Lăsați-mă să joc! Vreau să joc și eu. Am păcătuit.
Am păcătuit. Am păcătuit mult.
Trebuie să fac penitență. Vreau să arunc oasele.
Am păcătuit mai mult decât el. Lăsați-mă în față.
- Ce-ai făcut? - Ce-am făcut? Dacă ai ști…
Mândrie, preacurvie, lăcomie, crimă.
De toate. Te rog!
Te rog, lasă-mă!
Lasă-mă să arunc oasele, te rog. Te rog, lasă-mă!
- Așteaptă-ți rândul. - Acum, te rog!
- Cu mare plăcere. - Mulțumesc, stăpâne!
- Ridică-te! - Mulțumesc, stăpâne. Mulțumesc.
- Patru albe? - E ziua ta norocoasă.
- Ce ghinion! - Următorul!
Nu! Stai!
O ultimă șansă! Doar una.
Bine, încă o încercare și gata.
Nu!
Mulțumesc, stăpâne!
Nu te gândi. Aruncă.
Două negre! Două extremități!
- Care? - Nu știu.
Sunt bune toate, deci… Ar fi o lăcomie să i le dau pe toate.
Tu ce ai face? Ce ai alege, ce-ți place cel mai mult sau ce detești?
- Eu n-am putut alege. - Mda…
Nasul! Nu e rău.
Stai puțin. Să vedem…
- Haide! - Mă grăbești.
Știu!
Ăsta.
Sau poate ăsta.
Nu, copile, ascultă. Stai!
Ascultă-mă. Ascultă…
- Unde e Perla? - A fugit. Cred că se ascunde pe undeva.
Nu!
Perla!
E…
Unii săteni pleacă spre Lamartine.
Mai bine vă duceți cu ei.
- Nu mai sunt ostatica dumitale? - Nu.
Mulțumesc.
Rugămu-ne ție, Doamne. Tu ești învierea și viața.
Odihnește-i în pace pe răposați.
Izbăvește-ne de nebunia oamenilor.
Amin.
Poftiți.
Le-am găsit la un penitent.
Avea și asta.
Mulțumesc.
Păstrează-le pe restul.
Sătenii ne-au lăsat un cal.
Poftim.
Am mai găsit în pădure.
Rădăcină.
Nu te-am abandonat atunci.
M-a reținut el.
Haide!
- Putem pleca. - Nu.
Înnoptăm aici. Ne odihnim, prindem forțe. Plecăm în zori. Ségur e la patru zile.
Dacă faceți ce vă zic, poate supraviețuim.
Merg cu voi.
Vă ajut să-l condamnați pe tata.
Mărturia mea dă greutate cuvintelor voastre.
- Chiar vreți să moară tatăl dv.? - Vreau dreptate!
Mi-a ucis logodnicul și a vândut-o pe Perla.
Penitenții violează și fură, dar nu luptă împotriva lor.
Vrea doar să profite. Nu merită să trăiască.
Nu e de dv. drumul. O să vă răniți și o să ne încetiniți.
Eu sunt de acord să vină.
Oricum, nu mă poți împiedica.
Așteaptă să fie judecate 16 cazuri de vrăjitorie, Monseniore.
Iertați-i pe toți.
Totul e o scuză pentru răbufniri de ură.
Dar… Sfântul Scaun ne-a prevenit despre venirea răului.
- Trebuie să-i dăm ascultare. - Nu te lăsa păcălit, Barrin.
Diavolul poate lua multe înfățișări.
S-ar putea să fie deja între aceste ziduri.
Maiestate…
Prințul vă salută sosirea, domnule consul, și se bucură de unirea orașelor noastre.
Acelea sunt pământurile cucerite de penitenții care vă terorizează?
Da.
Puteți plăti trei companii de mercenari doar cu zestrea adusă.
Se rezolvă problema.
În numele cetățenilor din Ségur, vă mulțumesc, domnule consul.
Astăzi vă aduc aur. Mâine, provizii, dacă e nevoie.
Și poimâine, armata mea, dacă trebuie.
Și care e prețul unei asemenea generozități?
Prețul?
Nu știu.
În afară de pace și prosperitate, poate bucuria de a trăi?
Vorbiți ca un negustor, așa că voi face la fel.
Ați venit să cumpărați ceva, nu?
Prințul ar vrea să știe ce vinde.
- Mă așteptam la o altfel de primire. - Răspundeți, domnule consul.
Lamartine nu e doar un oraș generos, ci și unul pragmatic.
Vă ajutăm și ca să căpătăm acces la resursele voastre
și să propunem contracte comerciale de pe urma cărora câștigăm toți.
Da, domnul consul se referă la depozitele de tinichea,
care, din păcate, sunt complet neexploatate.
- Și… - Și ce? Vreți să săpați mine?
Să prefaceți Ségur în noul Babilon,
aducându-vă aici bețivii și casele de toleranță?
Preferați cerșetori la porți?
Eu prefer muncitori, chiar dacă merg la bordel.
Domnul consul vrea să spună că…
Aurul nu se poate mânca, domnule consul.
Profitul merge într-o singură direcție. De jos în sus, niciodată invers.
Nu încercați să ne faceți să credem altceva.
Iar domniile voastre, nobilimea…
Ipocrizia și lăcomia domniilor voastre…
alimentează nemulțumirea penitenților
și-i fac să se înmulțească.
Pe…
Penitenții…
se hrăn…
hrăne…
Mulțumesc, Joséphine.
Cum circumstanțele ne obligă să vă acceptăm aurul,
căsătoria va avea loc.
Dar nu vă lăsăm să puneți mâna nici pe pământurile noastre,
nici pe sufletul orașului nostru.
Și, dacă nu vă convine, puteți pleca cu bani cu tot.
Cred că am prezentat pe scurt părerea Maiestății Sale, nu?
Da. Mulțumesc.
Asta e tot, dle consul.
Maiestate…
Sunt penitenți în zonă.
Sunt peste tot. V-am avertizat.
Ne trebuie pază.
De ce nu trecem prin fortăreața Havreval?
E departe?
La o zi de mers către răsărit.
Precis au cai.
Putem să înnoptăm acolo și să facem o baie.
Nu ți-ar prinde rău.
- Sunt drăguți și o să accepte? - Da.
Contele de Havreval e vasalul lui Ségur.
- Eu sunt viitoarea prințesă de Ségur. - Nu.
Nu ocolim două zile pentru pază și o baie. E o prostie.
Vreau să învăț să lupt.
Las-o jos.
Dreptul în față.
Lasă garda mai jos.
Atacă.
Mă înveți?
Poate.
Bun, s-o luăm din loc.
- Și Havreval? - Lăsați-o baltă.
Mi-ați promis.
- Mi-ați spus că e maleabil copilul. - Și e!
Nobilimea e de partea noastră.
Dar am subestimat influența arhiepiscopului
de la moartea tatălui prințului.
Nu mă întrebați de ce,
dar vă consideră o ciumă.
Vreau să vorbesc cu prințul.
Între patru ochi.
Imposibil. Arhiepiscopul se va opune.
Domnule cancelar…
Într-o zi o să pun să fiți ucis.
Puteți pleca.
De la început.
- E bine că învață să se apere. - Nu așa înveți.
Poate că nu. Dar nu pe dumneata te-a rugat.
Spuneți-mi ceva, că nu înțeleg.
De ce v-ați răzgândit legat de consul?
- Ce te interesează? - Mă întrebam și eu…
N-ai înțelege.
- Dați-mi o șansă. - N-are rost.
E vorba de dreptate, de privitul în oglindă…
N-ai înțelege.
Bine.
Sunt mai încet eu, dar tatăl dv…
Abia acum ați aflat că e un porc corupt care ucide și-și umple buzunarele?
N-am prea văzut să refuzați rochii sau bijuterii.
De fapt, cereați așa ceva adesea.
Poate ați ucis mai mult decât mine.
Nemernicule!
Lovește.
Din nou!
Ești mort.
Se descurcă la școală?
- Nu chiar. - Nu mă mir.
- O să mai trec pe la ea după toate astea. - E cam târziu.
- Mai bine mai târziu decât niciodată. - Du-o la Ségur, atât îți cer.
De ce te supără că mă interesează?
Ce drăgălaș e!
Zici că-i ursuleț.
Domniță…
Putem vorbi între patru ochi?
Mai devreme, la consiliu, voiai să spui ceva.
Pe…
- Pe… - Nu te grăbi, Joséphine.
- Penite… - Penitenții, da?
- Se hrăne… - Se hrănesc?
Se hrănesc cu…
- Cu foametea? - Cu…
- Cu seceta? Cu… - Cu…
Cu faptul că nu facem nimic.
Ai dreptate, Joséphine.
Trebuie să schimbăm asta.
Joséphine… Doar dumneata mă poți ajuta să salvez Ségurul.
Vă ascult, dar nu vă lungiți.
Dacă nu-mi iubeam sora, nu acceptam.
Să ieșiți cu mine din cetate?
Să ies din cetate?
E prea periculos.
Dacă-mi permiteți, un prinț…
nu trebuie să se teamă de supuși.
Dimpotrivă.
Nu m-ar lăsa arhiepiscopul.
Nu e musai să știe.
Sora Maiestății Voastre mi-a zis că există un pasaj ascuns
prin care prințul poate fugi în caz de asediu.
Seceta, foamea și războiul sunt încercări grele,
dar, pe lângă pâine și apă, știți ce le lipește cel mai mult?
Speranța.
Așadar, da.
Minele ar schimba pe veci Ségurul.
Dar când vă uitați la el,
când vedeți cum e Ségurul,
nu vreți să se schimbe?
Vreme de generații, strămoșii mei au construit un oraș închinat Domnului.
Au refuzat să caute soluții dincolo de textele sfinte.
Mai ales tata…
Dacă le dați speranță, vă urmează până în iad.
Penitenții își vor găsi sfârșitul.
Arhiepiscopul își face datoria. Îl slujește pe Dumnezeu.
Maiestatea Voastră trebuie să slujească poporul.
Doamne!
Mergem la Havreval. Dacă mă ascultai, eram deja acolo.
Nu mergem la Havreval.
- De ce decide el? - Fiindcă eu sunt șeful.
De ce nu e Lothar?
Cine îl alege pe Lothar?
Incredibil.
Firește!
Ce decizi, Lothar?
Mergem la Havreval.
Fir-ar…
Monseniore, v-am ascultat temerile și m-am gândit bine.
Providența poate lua multe forme.
Deși nu vă place, în asemenea vremuri tulburi
e vorba de ajutorul din Lamartine, sub forma consulului Rochemort.
Îmi pare rău că nu l-am primit cum trebuie.
Înțeleg, Maiestate.
E mare tentația de a înhăța prima ocazie. Dar, după cum zicea tatăl dv…
Tata a murit.
Dacă nu sunteți de acord, n-am încotro, o fac fără binecuvântarea dv.
Începem să săpăm minele după postul Paștelui.
Iar acest loc va fi al dv., dle consul.
Până vine fiica dv.
Maiestate…
O face intenționat.
Toate bune?
Nu te-am făcut să aștepți?
Nu te grăbi.
Ce e?
Nu pot să admir peisajul înainte de spânzurare?
Admirați-l și voi. Asta ne așteaptă la Havreval.
Poate de-asta insistă să mergem acolo.
Ne-a și zis.
Contele e vasalul lui Ségur, iar ea încă e prințesa de Ségur.
O să facă ce vrea cu noi.
Ne-a fost ostatică până recent.
Cum știți că nu vrea să se răzbune așa?
Mai bine taci.
Păstrează-ți energia pentru mers.
Iată!
Ai un nou stăpân, nu?
Câinele logodnicului e al ei acum.
E un singur câine aici. Tu.
Ai și lanț de la Rochemort.
Néro!
Haide, la treabă!
Ca pe vremuri, corect. Acum!
Termină, Néro!
Vorbești exact ca Tancrède…
- Fă-l praf. - Încetați!
Tu închide pliscul!
Stai…
- Ridică-te. - Imediat.
Néro!
Ce e?
Gâtul tău…
Ce-i cu el?
Vrăjitorie!
Lanțul te otrăvește. Putrezești pe dinăuntru.
Arhiepiscopul ți-l poate da jos.
Bine, să mergem!
Am tot ocolit și n-am ajuns.
O să mori?
Da.
Toată lumea moare.
Nu, curând?
De ce? Te grăbești?
Horace!
Când mă omoară lanțul?
Habar n-am.
Poftim. Te-ai liniștit?
Poftim. Dacă vrei, o împărțim.
Mulțumesc.
Subtitrarea: Alexandra Țone țim.