Ви Божі загублені ягнята.
Ви живете в гріху,
але ви не винні.
Вам казали, Бог милосердний, аби ви його не боялися.
Вам дали Боже прощення, але хто може прощати від Його імені?
Боже прощення не дарується.
Його треба заслужити.
Я теж вірив у брехню жерців Сегюра.
Але наш провідник, Брат Покута, відкрив мені очі.
Ми грішимо,
але де наше каяття?
Покута!
Треба покаятися!
Покута!
Уперед!
Покута!
Зараз.
Агов, ви! Хто сказав, що можна йти?
-Зупинити їх! -Хапайте їх!
Тікайте! Рятуйтеся!
Ну ж бо. Шуруй.
Хапайте її!
За мною!
-Вона побігла туди. -Ось вона!
Де вона? Я загубив її.
НЕРО
То що, монаху, Боже слово тебе не цікавить?
Ти й твій Брат Покута нічого не знаєте про Боже слово.
Замовкни, узурпаторе!
Ми всі помираємо з голоду, а ти товстий, як свиня.
Де твоя пожертва?
Де твоє страждання?
Де твоя покута?
Страждання не врятують нас від посухи.
Лише ти тут віриш у свої брехні.
Хто тут у нас?
Подорожуєш зі шльондрою?
Мій батько — консул Ламартіна, я стану дружиною вашого принца.
Раджу відпустити нас.
Хіба що ви хочете, щоб армії мого батька й чоловіка розгромили вас.
Яке щастя!
Нам випала честь
вітати нашу майбутню принцесу.
Бог нас балує!
Але скажи-но, принцесо,
ти підкоряєшся Богу?
чи ти вважаєш себе вищою за Нього?
Це ти тут граєшся в Бога.
Пожертву Богу!
Це все, що маю.
Я прошу доказів покори, а ти хочеш мене підкупити?
Що наша принцеса має віддати Богові?
Покута!
-Покута! -Покута!
Ані руш.
Її титули й багатство дають їй безмежні права.
Але вона забула про Бога.
Вона всім завдячує Богу.
Бог дав їй красу.
А вона нічим її не заслужила.
Настав час…
-…повернути її Богові! -Бог є любов, а ти лише ненависть.
Що ще вона дасть?
Око?
Носик?
Я гадаю, ти не зрозуміла значення слова «покора».
Але я тебе навчу.
Коли я закінчу з тобою,
запевняю, жоден принц тебе не схоче.
Ні!
Прикінчіть старого самі.
Я займуся принцесою.
Горасе!
Ось. Бери!
Кидай кості.
Ти маєш покаятися.
Один чорний — одна кінцівка, але ти вибереш, яку відріжемо.
Два чорні — дві кінцівки. Але обираєш теж ти.
Три чорні — обираю я.
Чотири чорні — вибір зроблено.
Голова.
Але якщо всі білі, то ти щасливчик.
Бог нічого не вимагає.
А тепер кидай.
Кидай!
Чотири чорні!
-Це чотири чорні. -Чотири чорні?
Чотири чорні — значить голова.
Це рідкість.
Це таки рідкість.
-Нам потрібен план. -Немає часу.
Прикрий мене.
Стійте! Зачекайте!
Дозвольте кинути!
Дозвольте кинути. Я теж хочу кинути. Я згрішив.
Я згрішив. Я багато нагрішив.
Я маю покаятися. Я хочу кинути кістки. Я згрішив набагато більше, ніж він.
-Я хочу перший. -Що ти зробив?
Що я зробив? Якби ж ви знали. Гордість, хіть, ненажерливість, злочин.
Що лише не робив.
Будь ласка.
Прошу, дозвольте.
Дозвольте кинути кістки, будь ласка.
Будь ласка, дозвольте.
-Дочекайся черги. -Будь ласка! Уже!
Радий допомогти.
Дякую, сеньйоре.
-Підводься. -Дякую вам.
Дякую.
-Чотири білі? -А ти щасливчик.
-Не те слово! -Так, наступний.
Ні! Чекай.
Друга спроба, останній шанс. Разок.
Гаразд, остання спроба, і все.
Ні!
Дякую, сеньйоре.
Не думай. Кидай.
Два чорні! Дві кінцівки!
-Які саме? -Не знаю.
Усі вони хороші, тож відрізати всі відразу було б жадібно.
А ти як би вчинив?
Іди сюди. Ти обрав найкращу чи найгіршу частину?
-У мене не було вибору. -Точно!
Ніс. Непогано.
Чекай.
Треба подумати.
Ну ж бо!
Ти тиснеш на мене.
Я знаю.
Оце.
Або оце.
Ні, дитино, послухай. Спинися.
Послухай мене. Послухай…
Де Перла?
Вона втекла, десь ховається.
Ні!
Перло.
Я…
Селяни йдуть до Ламартіна.
Тобі слід піти з ними.
-Я більше не ваша заручниця? -Ні.
Дякую.
Господи, ми молимося до Тебе. Ти — життя і воскресіння.
Хай покійні спочивають із миром.
Визволь нас від людського божевілля.
Амінь.
Візьміть.
Вони були в покутника.
І це теж.
Дякую.
Решту залиште собі.
Селяни залишили нам коня.
Тримай.
Для тебе знайшов.
Це корінь.
Я не кинув тебе там.
Він мене затримав.
Бери.
-Можемо рушати. -Ні.
Заночуємо тут.
Відпочинемо й вирушимо вранці. До Сегюра чотири дні пішки.
Якщо зробите, як я скажу, дістанемося живими.
Я з вами.
Я допоможу засудити батька.
З моїми свідченнями шансів більше.
Справді хочете смерті батька?
Я хочу правосуддя. Він убив мого нареченого й продав Перлу відьмі.
Покутники ґвалтують і грабують, а він ігнорує це.
Він шукає вигоду.
Він заслужив умерти.
Це дуже люб'язно, але не варто. Ви поранитеся й затримаєте нас.
А я за.
Кажіть що хочете, але я іду.
Шістнадцять справ щодо чаклунства чекають на суд, монсеньйоре.
Помилуйте всіх.
Усе привід для вибуху ненависті.
Але Святий Престол попереджав про наближення зла.
Мусимо бути обережними.
Не ведіться, Баррене.
Диявол багатоликий.
І він уже може бути серед нас.
Ваша величносте.
Принц вітає вас, консуле,
і радіє союзу наших міст.
Це ці території захопили покутники, які тероризують ваші землі?
Так і є.
Лише за посаг можна було б найняти три загони найманців.
Питання скоро буде закрито.
Від імені жителів Сегюра ми вдячні вам, консуле. Не сумнівайтеся.
Сьогодні я привіз вам золото. Завтра — за потреби — привезу провіант.
А післязавтра — за потреби — моє військо.
А яка ціна такої щедрості?
Ціна?
Я не знаю.
Окрім миру й добробуту, хіба що радість життя?
Говорите, як торговець, тож і я говоритиму відповідно.
Ви ж прийшли купувати, чи не так?
Принц хотів би знати, що саме він продає.
Ваша високосте, я не такого очікував.
Відповідайте, консуле.
Ламартін — не лише щедре місто. Воно також прагматичне.
Ми хочемо мати доступ до ваших ресурсів
і запропонувати торгівельні угоди, вигідні для всіх нас.
Так, монсеньйор консул говорить про поклади олова,
якими, на жаль, у цьому регіоні зовсім не користаються.
-І… -І що? Копати шахти?
Перетворити Сегюр на новий Вавилон?
Імпортуючи ваших п'яниць
і публічні будинки?
А краще бачити жебраків біля воріт?
Краще робітників, хоч ті й ходять у борделі.
Монсеньйор консул має на увазі…
Вам нагадати, що золотом не наїсися, консуле?
Вигода завжди йде в одному напрямку — знизу вгору, ніколи навпаки.
Не смійте переконувати нас у зворотному.
З кожним днем, мсьє, саме ваша лицемірність
і жадібність
ідуть на користь покутникам
і поповнюють їхні ряди.
По…
Покутники
живлять…
Дякую, Жозефіно.
Оскільки обставини змушують нас прийняти ваше золото,
цей шлюб відбудеться.
Але ми не дозволимо вам заграбастати наші землі
й душу нашого міста.
І якщо це вас не влаштовує, можете йти зі своїми грошима.
Гадаю, я виклав позицію його високості, чи не так?
Так, дякую.
На цьому все, консуле.
Ваша високосте.
Тут є покутники.
Вони скрізь, принцесо. Я попереджав.
Потрібен супровід.
Чому б не піти через фортецю Авреваль?
Вона далеко звідси?
За день пішки. На схід.
У них точно є коні.
Могли би переночувати й помитися.
Вам це не завадить.
-А вони такі ласкаві, що погодяться? -Так.
Граф Авреваля — васал Сегюра.
-А я майбутня принцеса Сегюра. -Ні.
Ми не згаємо два дні заради охорони й купелі.
Це смішно.
Я хочу навчитися битися.
Опусти.
Праву ногу вперед.
Зброю нижче.
І бий.
Навчиш мене?
Можливо.
Гаразд, ходімо.
-А Авреваль? -Забудьте.
Ви дали мені слово.
Ви казали, що дитина повністю піддатлива.
Так і є.
Усі дворяни на нашому боці.
Я просто недооцінив, скільки впливу здобув архієпископ
після смерті батька принца.
Не питайте мене чому,
але він вважає вас чумою.
Я поговорю з принцом.
На одинці.
Неможливо. Архієпископ не дозволить.
Монсеньйоре канцлере,
колись я вас уб'ю.
Можете йти.
Іще раз.
-Добре вчитися самозахисту. -Його по-іншому опановують.
-Іще раз. -Можливо.
Але вона вас не питала.
Скажіть, принцесо. Бо я не розумію.
Чому ви передумали?
-А вам то що? -Просто цікаво, от і все.
Вам не зрозуміти.
Дайте шанс.
Немає сенсу.
Праведність, справедливість, саморефлексія…
Вам не зрозуміти.
Гаразд.
Я трохи тугодум.
Але ваш батько…
Ви дізналися, що він — корумпована свиня, яка вбиває і набиває собі кишені?
Ви не відмовлялися від суконь чи прикрас.
Власне, ви їх часто вимагали.
Можливо, ви вбили більше, ніж я.
Негідник.
Бий.
Іще раз.
Ти труп.
Вона добре вчиться?
Не дуже.
Я не здивований.
-Коли все скінчиться, я її відвідуватиму. -Трохи запізно.
Краще, ніж ніколи.
Я лише прошу доправити до Сегюра.
Чому тебе турбує мій інтерес?
Такий гарненький!
Як іграшковий.
Мадам.
Ви могли б залишити нас наодинці?
Раніше, на раді, ви хотіли щось сказати.
По…
Не поспішайте, Жозефіно.
Покутники…
Покутники, так?
…живлять…
Живляться?
Живляться…
-Голодом? -Наш…
-Посухою? Може… -Наш…
Нашою бездіяльністю.
Ваша правда, Жозефіно.
І так не має бути.
Жозефіно,
лише ви поможете врятувати місто.
Я слухаю, консуле, але коротко.
Я погодився лише на прохання сестри.
Вийти зі мною за мури?
За мури?
Занадто небезпечно.
Якщо дозволите,
принц не має боятися підданих.
Навпаки.
Архієпископ не дозволить.
А він і не має знати.
Ваша сестра розповіла мені про потайний прохід
для втечі принца з міста під час облоги.
Посуха, голод і війна — страшні випробування.
Але крім хліба й води, знаєте, чого їм найбільше бракує?
Надії.
Отже, так,
шахти назавжди змінять обличчя Сегюра.
Але побачивши
обличчя Сегюра,
хіба не хочеться його змінити?
Поколіннями мої предки будували місто, повністю присвячене Богові.
Вони відмовлялися шукати рішення поза священними текстами.
Передусім мій батько.
Дайте їм надію — і вони поведуть вас у пекло.
І покутники щезнуть.
Архієпископ виконує обов'язок — служить Богові.
А ви маєте служити своєму народові.
Боже мій.
Ми йдемо в Авреваль. Якби послухали, уже були б там.
Ми не йдемо в Авреваль.
-А чому це він вирішує? -Бо я головний.
А чому не Лотар?
Хто за Лотара?
Неймовірно.
Ну авжеж…
Тож, Лотаре, що ти скажеш?
Ідемо в Авреваль.
Бляха.
Монсеньйоре, я почув ваші занепокоєння й ретельно все обміркував.
Провидіння буває різних форм.
Хоч це вам і не до душі, у такі важкі часи
провидіння являється через допомогу Ламартіна й в образі консула Рошмора.
Шкода, що ми не прийняли його належним чином.
Ваша високосте, я розумію.
Спокуса скористатися першою ж нагодою велика.
Та, як сказав ваш батько…
Мій батько мертвий.
Якщо ви не схвалюєте, то я діятиму без вашого благословення.
Роботи почнуться наприкінці Великого посту.
Це місце буде вашим, консуле.
До приїзду вашої доньки.
Ваша світлосте.
Він це навмисно.
Усе гаразд?
Ми вас не затримуємо?
Не поспішайте.
Що таке?
Не можу насолодитися краєвидом перед стратою?
І вам раджу, бо саме це буде в Авревалі.
Ви не думали, що вона саме тому наполягає?
Вона ж казала.
Граф — васал Сегюра, а вона досі принцеса Сегюра.
Робитиме, що захоче.
Ще недавно була нашою заручницею.
Звідки знаєте, що це не помста?
Ти краще помовч.
І прибережи сили для дороги.
Он воно що.
У тебе новий господар, так?
Тепер ти її болонка.
Тут лише одна болонка. І це ти.
Рошмор навіть дав ошийник.
Неро!
Ну ж бо! Уперед.
По-старому. Справедливо. Гайда.
Припини, Неро.
Ти говориш, чисто як Танкред…
-Вмаж йому. -Стій!
Ану тихо.
Зачекай…
-Устань. -Уже встаю.
Неро.
Що?
Шия.
Що таке?
Чаклунство.
Ланцюг отруює тебе, ти гниєш зсередини.
Архієпископ зніме його.
Добре, ходімо.
Ваші обходи не допомагають.
Ти помреш?
Так.
Як і всі ми.
Ні, ти помреш скоро?
А що? Поспішаєш?
Горасе!
Коли цей ланцюг мене вб'є?
Гадки не маю.
Ну ось.
Полегшало?
Можемо поділитися, якщо хочеш.
Дякую.
НЕРО
Переклад субтитрів: Павло Дум'як едини.