Què fas?
Me'n vaig.
Vinc a acomiadar-me.
T'he mentit. No soc filla d'un duc.
Ja me n'havia adonat.
No hi fa res. Ningú ho sabrà.
No em puc quedar. Soc un perill per a tothom.
De què parles? No t'entenc.
Soc descendent del diable.
Què?
Quina bestiesa! No…
No veig res diabòlic en tu, de debò.
- Per què ho creus? - Em volen matar.
El teu l'arquebisbe ho voldrà.
L'arquebisbe lluita contra el diable, però és un home culte.
Ha salvat dones de la foguera i ha anul·lat judicis per bruixeria.
El que dius no encaixa.
Anirem a veure'l. Ens ho aclarirà.
No!
Confia en mi.
Ningú et farà mal.
Aquí mano jo i tothom m'obeeix, inclús l'arquebisbe.
Et prometo que si gosa alçar-te la mà, faré que el tanquin,
siguis o no filla del diable.
Té.
Dona'm la mà.
Doncs…
No, senyoreta.
No és l'última descendent del diable.
- Però… - Tant és qui la persegueix. S'equivoquen.
Ho veus?
Ja t'ho he dit.
Està condemnada a ser la dama de companyia de la futura princesa.
- Gràcies, monsenyor. - És clar, altesa.
Afanya't!
Ràpid, per aquí. Seguiu-me!
Correu!
Què passa?
Ve el germà Penitència amb l'exèrcit. El príncep li entregarà la ciutat.
- Mama! - Hem de marxar, ràpid.
És el que més s'assembla de tots.
Gràcies.
M'hauria de rendir al germà Penitència.
Hauria de donar la vida pels súbdits, no ell.
Majestat, a la guerra, com als escacs, no es sacrifica el rei.
Així, matarem el germà Penitència i salvarem Ségur a costa d'una vida.
Pensi en el preu d'una batalla.
És car.
Molt car.
Si em permet, majestat, crec que s'hauria de casar demà,
abans que arribin els penitents.
No estava en contra d'aquesta unió?
És cert, però he canviat de parer.
Ella ens garanteix l'ajut de l'exèrcit de Lamartine,
i crec que això és beneficiós,
per si el pla no surt com està previst.
Molt bé.
Majestat.
Que no ens felicites?
És massa d'hora.
Què hi fa ella, aquí?
Ha parlat amb l'arquebisbe.
Us equivocàveu. No és filla del diable.
Apa.
Ets l'únic que pot entrar a la ciutadella.
Busca un lloc tranquil i l'hi poses així.
Això és tot?
Per a tu, sí.
Quan ho facis, ho sabré. La resta és cosa nostra.
En Toussaint va accedir així al palau?
Acabaré com ell?
No si fas exactament el que et dic.
No l’espifiïs.
Cal posar una pedra en un racó.
Crec que me'n sortiré.
Tu hauràs de treure la Perla.
Ens veiem allà.
Pare.
Horace.
Disculpi que el molesti, pare.
No em molestes pas, Horace.
T'esperava.
Segueix-me.
No se't cura?
No.
Aquest vegada, no.
Llavors, moriràs?
Sí.
Ens hem d'afanyar.
Néro, he de parlar amb la Perla.
Sense ella, la màgia desapareixerà per sempre.
L'arquebisbe ens ho ha explicat tot.
Sabem que és la descendent del diable.
Has fet ben fet d'enviar-la a Ségur.
Seu.
Afortunadament, Déu t'ha posat al seu camí.
Ens caldrà el teu testimoni.
Pare, és primordial que m'escolti.
L'arquebisbe t'ho agrairà personalment.
Sense tu, el món s'esfondrarà.
No cal matar-la, pare.
No és perillosa, és innocent.
Ens han mentit.
La màgia no és dolenta.
Seu.
És una afirmació greu, Horace. N'ets conscient, oi?
Pare,
he vist com la màgia salvava una vida humana.
He vist com feia brollar l'aigua de la terra.
El diable adopta mil formes per corrompre les ànimes.
I també he vist com l'Església feia servir la bruixeria.
L'home que va enviar la Santa Seu per matar-la.
He vist com és en realitat.
Era un bruixot.
Em sap greu, Horace.
No ho hauries hagut de veure.
Ja ho sabia?
Pare!
¿Sabia que l'Església ens ha mentit durant segles
i ha continuat escampant mentides?
Difonem la paraula de Crist.
No és la paraula de Crist! Vostès no en són els missatgers.
Són el diable!
I què havien de fer els pares de l'Església?
Canviar els arquebisbes per les bruixes?
Substituir la missa pels seus rituals salvatges?
Guàrdies!
- L'han desemmascarat. - Què?
L'Horace ja no té la pedra.
Encara tens la meva cadena?
Nicolas, m'estimes?
I tant.
Ja l'hi he dit.
Però què et passa?
Són els… penitents?
Els penitents, l'arquebisbe, el casament de ma filla…
Vaig un pas enrere i ho detesto.
Vostè…
s'ha anat guardant coses des que va conèixer el germà Penitència.
No és veritat.
És el seu pla, oi?
Té dubtes?
¿El meu germà està…
en perill?
Passi.
El demanen a la sala dels guàrdies.
Un tal Néro.
Qui és?
Ningú.
Per què em menteix?
Perquè l'estimo.
Hola, patró.
No ets mort?
No.
No t'alegres de veure'm?
- L'heu escorcollat? - Sí.
Torneu-hi.
Molt bé.
- No té res. - Gràcies.
- Què vols? - Veure'l.
Sort que no vull veure l'arquebisbe.
Duc la cadena que em va donar.
T'escolto.
Vull ma filla.
Ta filla està molt bé.
Per què t'angoixes?
L'arquebisbe li ha dit que no és la nena que buscaven.
- Vostè se l'ha cregut? - Per què m'havia de mentir?
Busca el descendent del diable com si fos el Sant Greal.
Cregui'm: està en perill.
Tregui-la d'allà.
D'acord, però no és fàcil. No soc lliure de fer el que em plagui.
I ta filla no em considera un amic precisament.
Arregli-ho.
No em farà cas, però puc fer que us vegeu.
Quina garantia tinc que després em deixaràs tranquil?
Acosti's i l'hi diré, va.
Sap per què no soc cap amenaça?
Perquè l'estimo,
malgrat el que m'ha fet.
Néro, treu-me això, hòstia!
Primer, ma filla.
Néro!
Perla de Vances.
Duquessa de Vances.
Altesa, vol fer un passeig pels jardins?
Us podeu retirar.
Talleu-li el cap.
Què?
El teu pare és viu.
El vols veure?
Perla!
Què vols?
Has de sortir d'aquí ja.
Ens veiem fora. Estàs en perill i no puc entrar.
- Però l'arquebisbe diu… - Ho sé.
Que no ets la filla del diable. És mentida.
Per què t'hauria de creure?
Perquè soc ton pare.
Un pare merdós.
El pitjor.
Però et juro que ara et cuidaré.
- I l'Hortènsia i el príncep? - Ho sé, em sap greu.
Hem de marxar ara.
I la cadena?
Com te l'has tret?
- Tant és. No és important. - Com ho has fet?
No he fet res. M'ha caigut sola.
És mentida.
Ha sigut la bòrnia, oi? M'ha venut a canvi de la cadena.
En absolut.
Per em buscava en Rochemort. Hi esteu tots ficats.
- Et dic que no! - Ja.
Perla!
Ens han enganyat.
Aquesta unió té el segell del diable.
Han corromput la corona.
Aquesta nena…
la dama de companyia de la nostra futura princesa,
no és qui diu ser.
Confessa-ho, vibra.
No ets la duquessa de Vances.
- Monsenyor, li asseguro… - Prou de mentides.
Tenim un testimoni.
Reconeixes aquesta nena?
La reconeixes?
¿És la filla d'en Néro,
un assassí a les ordres del cònsol de Lamartine?
Un assassí?
Perquè, sí…
Sí, és el que ens ha confessat.
Llavors?
Admetràs la teva mentida o vols que continuï?
Però això no és tot!
Repeteix el que m'has dit, monjo.
Repeteix tot el que ens has confessat.
La nena no només és una mentidera i una delinqüent.
És l'última descendent del diable.
Provocarà que arribi a la Terra, i hi haurà l'Apocalipsi.
Quan vam arribar ahir,
em va dir que era fals, que la Perla no era filla del diable.
Déu meu, príncep…
Em sap greu, però no vam tenir aquesta conversa.
Què? Diu mentides!
Majestat, no sap el que diu.
Sé molt be el que dic!
És vostè qui menteix! Vostè!
El nostre príncep no és qui era. El maleït domina la seva ànima.
Si no actuem de seguida, demà, li haurà posseït el cos.
Guàrdies, arresteu-lo!
Agafeu -lo!
Arresteu els miserables que han introduït la progènie del dimoni als nostres murs!
El meu germà!
Què li ha fet al meu germà? Monstre!
M'ha traït!
Ho pagarà car!
Tanquem mossens a la garjola. Quina bogeria, no?
Aquest país fa temps que fa figa.
Tocaré el dos.
Què és, això?
No ho sé. Una pedra estranya.
Era a la bossa del mossèn.
Francament…
el príncep posseït, just quan venen aquells llunàtics…
Quina malastrugança.
Saps quan va començar?
Quan la vaca d'en Denis va parir una cria amb dos caps.
Hòstia, tens raó.
On cony és el relleu?
Sisplau.
Poden girar la pedra?
Eh… calla, va!
Si no volen patir desgràcies, no deixin la pedra així.
Girin-la, babaus.
Que callis.
Per favor.
Els aniré a buscar.
Girin-la, per favor.
La Perla no m'ha cregut. Encara és dins.
Tens mal?
Per favor…
L'Horace se n'ha sortit. La pedra…
- Potser és una trampa. - I què? Vinga.
Cava i despulla't.
Aniràs a la ciutadella a través dels llimbs.
El reialme dels morts. Passi el que passi, no t'aturis.
Aturar-me, per què?
Voldran parlar amb tu.
Que no t'entretinguin.
Menja.
El conec des que vaig néixer.
Em va criar ell.
No sabia que em podria trair així.
Admeto que és llest.
A què es deu la calma?
L'únic que podem fer és esperar.
Esperar què?
Que mori l'arquebisbe.
Ja no tardarà gaire.
Els penitents.
Els està esperant?
Per què?
Ens ha traït.
Ha revelat la nostra… perdó, la seva trampa al germà Penitència.
Per recuperar les mines.
Què esperava, majestat? És culpa seva. No tenia elecció.
Era el titella de l'arquebisbe. Només un pot ser el titellaire.
Soc el príncep de Ségur.
Vinc a entregar-me com a ostatge per garantir la seva vida.
La clau de la ciutat.
L'arquebisbe i els nobles l'esperen
per agenollar-se i jurar-li lleialtat.
Ets molt valent, noi.
Et felicito.
Ets més valent que ton príncep.
En marxa.
Però què fa?
Ve sense el seu exèrcit?
Sabia que era una trampa.
L'acabaran matant.
Els arquers estan preparats.
Quan vostè s'agenolli, mataran el germà Penitència.
Molt bé.
Beneeixi'm, pare.
Aquest és ruc o què?
Potser el ruc ets tu.
L'arquebisbe te l'ha ben jugat. Els penitents li daran el poder.
No.
No pateixi, Joséphine.
Sempre ha sigut la meva preferida.
Segui, sisplau.
Vinga.
Segui.
Es convertirà…
en la cara de Ségur.
La seva presència assossegarà els veïns.
Ens cal més temps.
Per fer què?
Per preparar la Guerra Santa.
L'ordre de Déu ha de regnar al món.
Tothom s'hi ha de sotmetre.
Cal fer penitència.
No tingui por, Joséphine.
El germà Penitència és bon home.
El vaig criar amb l'amor i el respecte a Déu.
Ens ha alliberat d'aquesta noblesa pagana.
Néro.
Callista?
- Me n'he d'anar. - Espera.
Parla'm de la nostra filla.
Com es diu?
Perla.
És un nom bonic.
Per què el vas triar?
No el vaig triar jo.
Llavors qui?
L'Horace.
Un monjo.
I per què?
Perdona'm, Callista.
Quan vas morir, no…
no vaig ser prou fort.
La vas abandonar?
Em vas prometre que la cuidaries.
Això és el que penso fer.
- He de marxar. - Tranquil.
Ho entenc.
Et perdono.
Vas fer el que vas poder, amor.
No vas tenir elecció.
No t'ho hauria d'haver demanat.
Ja pots descansar.
Vostè pensava trair-me, sense pesar que altres també ho farien?
Sí, altesa, a mi també m'han fotut.
I ara, què?
Ara?
Ens mataran a tots tres.
Ràpid, ajudin-me!
Verí.
Els hem d'amagar.
Gràcies.
No ho he fet per tu, sinó pel meu germà.
Vigila! No!
Em sap molt greu…
És morta?
Buscaré la Perla.
Vosaltres, marxeu d'aquí.
Perla…
Assossega't.
Has fet el que has pogut.
No et culpis.
Però la Perla…
No et necessita.
No t'ha necessitat mai.
Queda't amb mi.
Descansa.
Em quedaria amb tu,
però me n'he d'anar.
Un minut.
Dos minuts.
Néro!
No t'alegres de veure'm?
Estàs bé?
Si hi ha perill, m'has d'obeir.
D'acord?
Veniu.
- Te'n fots? - No, la vull salvar.
Com a mínim es podria disculpar.
Preferiu morir aquí?
Estem en guerra. Us necessitem.
Som-hi.
Vine.
No patiu per mi.
Marxeu, que us demoraré.
Néro!
Déu meu, Néro, emporta-te'ls!
M'obeiràs per una vegada?
Fes el que et dic! Escolta'm, collons!
Vine.
Has pensat com fugirem?
Amb ajuda de fora.
Sí?
Per sortir… el passatge secret de la meva cambra.
És probable que el germà Penitència hi sigui.
Per què no em deixa morir aquí?
Bona pregunta, majestat.
Amb mi no té possibilitats de sortir-se'n.
Em sap greu això de l'arquebisbe. Tot és culpa meva.
L'hem de salvar.
Allà!
Marxeu.
Va!
Només ens pots salvar tu.
Gràcies, senyor.
Només ens pots salvar tu.
Subtítols: Cristina Casas Peregrina t és culpa meva.