Na náhrobek mi vyryjte, že jsem žila ve světě, kde přestalo pršet.
Na náhrobek mi vyryjte, že tyrani zvítězili,
ale my neřekli poslední slovo.
-Mám hlad. -Počkej. Snad něco seženu.
Už deset dní nemůžeme z chudinských čtvrtí za Ségurem.
Kam se schovala?
Hledají nás kajícníci.
My tady nepřežijem.
-Ubývají nám síly. -Potřebuju pít.
Není nás zrovna hodně.
Jak dlouho vydržíme?
Nikdo neví.
Na náhrobek mi vyryjte, že abych vdechla naději,
sešla jsem z cesty.
BYL JEDNOU JEDEN ZABIJÁK
Sto tisíc dukátů! Sto tisíc dukátů za lapení Ďáblova dítěte!
A sto tisíc za zajetí prince a princezny, těch neznabohů.
Dělej! Nezdržuj!
Kdo to je?
Tohle sucho je trestem Božím!
Ďábel posedl Ségur.
A Bůh očekává, že ho porazíme.
Bůh očekává naše pokání!
Chcete se zalíbit Bohu?
Přiveďte nám Ďáblovo dítě!
Přiveďte nám neznabohy princeznu a prince!
Věříš v Boha všemohoucího, stvořitele země a nebe?
Skláníš se před jeho hněvem?
Ano!
Nahlas!
Ano!
Zříkáš se Satana?
Jeho díla?
A jeho zlomyslností?
Církev vám lže!
Ďábel neexistuje!
Žádné Ďáblovo dítě není!
Lžou vám! Ďábel neexistuje!
Támhle!
Se mnou! Tentokrát ji nenechte upláchnout! Tady je! Dělejte, poběžte, poběžte!
Rychle, předběhněte ji!
Hej, chyťte jí!
No tak tudy! Támhle je!
Nemělas tam chodit.
Nikdo mě nezastaví.
Trpěl?
Před smrtí řval, že církev lže.
Že Ďábel neexistuje, ani Ďáblovo dítě.
Ale pokud nejsem Ďáblovo dítě, proč mě Jednooká chtěla zabít?
Zapomeň na ni. Všechny ty kraviny si vzala do hrobu.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Ale řekla mi, že můžu spasit svět!
Zapomeň! Je to blázen! Krev holky svět nespasí!
Víc už nezmůžem.
Kajícníci zvítězili.
Je nás příliš málo. Musíme odejít.
Ne nezbytně.
Lid je s námi. Kajícníky tu nikdo nechce
a jejich lžím nikdo nevěří. Lidé mají strach, ale když spatří prince,
popadnou zbraně a půjdou s námi.
Chudina je připravena povstat, chybí už jen rozbuška.
Princi není dobře. Byl by to masakr. Pobili by nás a on by šel první.
S pár vesničany se nelze postavit fanatikům.
Takže to máme jako vzít do zaječích? A necháme je to tu jen tak vyplenit?
Já jsem voják, ne zajíc.
Bylo by potřeba tisíc mužů, je vás sotva padesát.
Připravíme náš útěk do Lamartin.
Takže jsi nechal uprchnout Ďáblovo dítě.
Chudinské čtvrti jsou rozlehlé.
Mám málo mužů.
A místní ji za žádnou cenu nevydají.
-Ukrývají ji. -Takže oni mohou za to,
že nedokážeš chytit dítě?
Udělal jsem z tebe meč Boží spravedlnosti,
ale ty si nedokážeš sjednat úctu ani u hrstky nuzáků.
K čemu jsi, když ani neumíš pořádně vzbudit strach?
Zostuzuješ Boha!
Jsem Jeho nejvěrnější služebník.
Ale vyslídění toho Ďáblova dítěte nám vítězství nepřinese.
Co ty o tom víš?
Vím, že Ďábel neexistuje.
Vymysleli si ho vaši předchůdci.
Takže pokud Ďábel neexistuje, jak by mohla být z jeho rodu?
Používáš rozum, to je dobře. Dmu se pýchou.
Ale proto jsem tě ze stoky nevytáhnul.
Tak už nezpochybňuj mé příkazy, rozuměls?
Odpusťte, otče.
Už nám není k ničemu.
Nebudem se s tím zrádcem vláčet až do Lamartin.
Lothar vám chce zabít otce.
Dělej, pros o život.
Hortense, udělej něco.
Zaplatíš za svoje zločiny. Za Tancrèda i všechny ostatní.
Hortense, holčičko, prosím tě. Popros svého vojáčka, aby schoval zbraň.
-Necháš zabít vlastního otce? -A co já, kdyby vyšla tvoje
pleticha s bratrem Kajícníkem?
Jsi moje dítě. Nenechal bych ho zkřivit ti vlas.
Je mi líto, ale už ti nevěřím.
Vím, jak zabijem arcibiskupa i bratra Kajícníka. Vím o tajné chodbě,
která vede přímo do princových komnat.
Řekneš cokoli, aby sis zachránil svoji zavšivenou kůži.
Zeptejte se jeho! Šel jsem tamtudy s princem.
I když tam dostaneme zabijáky, arcibiskupa a Kajícníka střeží.
Pokud nevyženem všechny jejich muže z citadely.
A jak?
Povstáním chudiny.
Já budu vaše rozbuška, Thibaute.
Když se princezna ségurská objeví v plné polní mezi chudáky, máte pravdu,
sami se k nám přidají.
Arcibiskup vyšle své jednotky a naši zabijáci budou mít volnou cestu.
Hovadina. Akorát tě zabijou.
Jinak se ale bratra Kajícníka a arcibiskupa nezbavíme.
Ani nejseš vdaná. Nejseš princezna.
Kdybych jí nebyla, nehledali by mě teď všichni
vojáci ve městě.
Vaše Výsosti, uznávám vás za princeznu ségurskou.
A hrdě zemřu po vašem boku.
Pomátla ses?
Chceš bojovat?
Jo, chci bojovat. Za ně.
Znáš se s nima dva tejdny.
Se mnou by odešla i jejich naděje.
Lepší dárek jim dát nemůžeš.
Naděje je nebezpečná. Nutí lidi k zoufalejm činům.
Nenutím tě, abys zůstal, Néro.
Už jsi vykonal dost.
-Co to říkáš? Ale… -Vrať se s Perlou do Lamartin.
Co vůbec chceš? Umřít?
A co je ti po tom?
Tobě na tom snad záleží?
Perla bez tebe nikam nepůjde.
Promluvím s ní.
Děkuji, Výsosti.
Ty taky nikam nejdeš.
Najali mě na tu vraždu.
A kolik ti nabídli?
No, nic.
A ty, jak jinak, jdeš s ní.
Nemůžou z toho vyváznout.
Je to sebevražda.
Domluv jí.
Ví to moc dobře.
Mezi sebevraždou a obětí je ale rozdíl.
Však to pochopíš.
Odveď Perlu co nejdál.
A postarej se o ni.
Tady, u hřbitova.
A kde přesně?
Nevím. Poznám to na místě.
Tak si to ověřme.
Aspoň to bude ložený. Jestli chodba existuje, spustíme náš plán.
Se Zineb sejmem bratra Kajícníka a arcibiskupa.
Ty zůstaneš s princeznou.
Čeká nás hrdinský skon.
Táta se Zineb půjdou do podzemí.
Mezitím Hortense vyvolá povstání.
Se mnou, Lotharem a vojákama.
Ty nejdeš, Perlo.
A jak mi v tom hodláš zabránit?
Svážeš mě?
Stejně o tom nerozhoduješ. Budu se rvát, když budu chtít.
Mám pro tebe úkol.
Půjdeš se mnou a Zineb.
Odpravíme ty dva hajzly.
Protáhneš se všude, my ne.
Zejtra deme na průzkum.
O tomhle jsem sníval.
Ale v jinejch podmínkách.
Sny si nemáš plnit, přinášej zklamání.
Tu historku s hrdinou ti nevěřím. Nechápu, proč to vůbec děláš.
Komorná říkala, že mi můžete sehnat kořen.
Nejsi raněný.
A i kdyby, ráda se dívám na tvý utrpení.
Nedivím se.
Děkuju, že zůstáváš.
Co to děláš?
Vím já?
Věta: „Děkuju, že zůstáváš“, neznamená „strč mi jazyk do pusy“.
Věta: „Děkuju, že zůstáváš“, je… tak, voilà. Ale tak trošku.
No, ne.
Promiň.
To bylo blbý.
Mám strach, Néro.
Ty neumřeš, Hortense.
Spletl jsem se, vyjde to.
Viděl jsem zdejší chudinu, půjdou za tebou.
Možná proto, že seš blázen, že seš otravná,
proto… že seš tak překrásná.
Jedno je jistý, máš dar. Na někoho se podíváš…
a chce bejt lepším člověkem.
Tvůj otec…
Důvěřuješ mu?
Ne tak docela.
Něco nám tají.
Co?
Ta historka s chodbou se mu hodí do krámu.
Proč nám o ní řek až teď?
Myslíš, že je to past?
Nevím.
Mám jen blbej pocit.
Zítra půjdu na průzkum s vámi.
Kam jdeš?
Držím stráž.
Musíš se prospat, Perlo.
Myslíš, že to přežije?
Rád bych řek, že jo, ale nechci lhát.
Ale my dva to přežijem.
A Hortense taky.
Zabijeme ty dva hajzly.
Nějakej chudák nám předal tuhle mapu.
Bůh je na naší straně.
Co ty tu dělaj?
Snad s námi nepůjdou na průzkum?
Hledají je po celém městě. O co ti jde? Chceš se prozradit?
Jdou s náma.
Podívám se tam!
Hni se!
Co stojíš?
Ne! Ne!
Ne!
-Co ten povyk? -Kajícníci obšancovali
hřbitov. Dál nemůžeme.
Někdo zradil.
Já? Deset dní mě držíte v řetězech.
Potřebujeme tu holku. Najděte ji.
Mizíme.
-Kapitáne… -Ano?
Mám vzkaz od Néra. Měl jsem vám to dát, až odejde.
Musíme z města.
-A princ? A Lothar, ostatní? -Varuju je. Vy jděte.
Půjdu s tebou.
-Já taky. -Ne, ne, ne.
Já jdu.
Vrátíš se do Lamartin. Tady jsi skončila.
Ne.
-Já je ale neopustím. -Hortense, arcibiskup vyhrál. Chceš
zachránit Ségur? Vrať se do Lamartin a vyzbroj armádu. Mrtvá nic nezmůžeš.
On.
Co?
To on vás zradil.
Jsi opravdu ubožák.
Proto, že ho miluji? To s Tancrèdem nestačilo?
Zab ho. Nic lepšího si nezaslouží.
Hnala ses do záhuby, Hortense. Nevymluvil ti to, tak vás prozradil.
Přemýšlej, proč jsi tu a ne v úkrytu?
Co ti navykládal, abys šla s námi?
No?
Žes to neudělal?
Řekni mi, žes to…
Varoval jsem je, aby stihli uprchnout.
ZRADIL JSEM VÁS. VŠECHNY ODVEĎTE.
-Tys nás zradil! -Všichni byste umřeli. Co jsem měl dělat?
Měl jsi zabít tyrany!
Ale svět je samej tyran!
O dva víc nebo míň, co na tom záleží?
Tak takhle jsi lepší člověk?
Tahle umírá hrdina?
Záleží mi jen na tobě s Perlou.
Perlo?
Perlo! Vy se vraťte do Lamartin!
Hortense.
Má pravdu, tady je to ztracené.
Pomoz mi opět převzít moc v Lamartin. Přispěcháme na pomoc Séguru v čele armády.
Tak pojď.
Perlo!
Hej!
Nech mě! Pusť mě!
Pojď sem! Pojď sem! Pojď sem!
Támhle!
Odveďte ho!
Aha, pokání je pohled na tvůj ksicht?
Vstávej.
Zabij mě.
Má víra mě chrání.
Víra je nade vše silnější.
Obětuj Bohu.
Dárek.
Od dcerky.
Chyťte je!
Utečte!
Kde je? Kam běžela?
Ty jsi klíč ke spáse.
Ne!
Perlo!
Ne! Perlo!
Perlo! Perlo! Ne! Ne! Ne! Ne!
Ne!
Perlo! Perlo!
Otče,
Bůh nás vyslyšel.
Sucho odešlo, Bůh nám odpustil.
Naše kajícnost byla vyslyšena.
Jsi jen hlupák.
Ta holka se obětovala.
Ne Bůh, ale ona, to ona spustila déšť.
To dítě s tím nemá co dělat. To mé slovo, mé pokání nás spasilo.
Sklapni už, ty tupče!
Ničemu nerozumíš!
Jak se opovažuješ mi odmlouvat? Já jsem tě stvořil,
v Božích očích jsi ničím. Ničím! Pouhý leprák.
Jenž se každý den odevzdává Bohu.
A vy? Co Mu obětujete, abyste si zasloužil Jeho milost?
Kajícníci vyhráli.
Mí blízcí téměř jistě zemřeli.
Já sirota jsem letmo poznala, jaké to je mít rodinu.
Na náhrobek mi vyryjte:
„Zde leží Perla.
Dcera zabijáka a nevěstky.
Byla to poslední čarodějnice.“
BYL JEDNOU JEDEN ZABIJÁK jnice.“