‫- בפרקים הקודמים של "בית דוד" -‬
‫המלך מבית שאול, מלך כל ישראל.‬
‫האריה חזר.‬
‫ואיפה אתה היית? הלכת לשיר על אימא שלך.‬
‫מה עם הכפר בגבול?‬
‫ראיתי טביעת יד גדולה יותר מסל קלוע.‬
‫שמואל, הערב אנו חוגגים.‬
‫עשית רע במלכות ישראל למען תהילתך,‬
‫שאול, האל בחר אותך למלך.‬
‫עכשיו הוא יבחר מלך אחר.‬
‫אהרוג את האריה.‬
‫לא תוכל לבדך.‬
‫אני יכול ואני אצליח.‬
‫מוקדם מדי.‬
‫לא, הגענו בדיוק בזמן.‬
‫וזה לא יקרה שוב ב-28 השנים הבאות,‬
‫שהשמש, הירח והכוכבים יסתדרו‬
‫בדיוק כפי שהיו בשחר הבריאה.‬
‫תראה, דוד.‬
‫השמש זורחת. אתה זוכר אותה?‬
‫את ברכת החמה?‬
‫תחזור אחריי.‬
‫"ברוך אתה אדוני‬
‫"אלוהינו מלך העולם‬
‫"עושה מעשה‬
‫"מעשה בראשית"‬
‫אתם לא צריכים להיות פה.‬
‫אף אחד מכם.‬
‫את והבן שלך מכתימים את שמו של ישי‬
‫ואת בית לחם כולה.‬
‫תישאר כאן, בסדר?‬
‫אולי שמעת.‬
‫אני רואה דברים.‬
‫חזיונות.‬
‫תרצה לדעת מה ראיתי?‬
‫ההיסטוריה תכיר את שמו של בני זמן רב לאחר ששלך יישכח.‬
‫איך את מעזה?‬
‫בוא, דוד.‬
‫אני קללה?‬
‫לא, דוד.‬
‫אתה נוצרת נורא ונפלא.‬
‫בני.‬
‫היה בשקט והקשב.‬
‫מה אתה שומע?‬
‫שום דבר.‬
‫עצום את עיניך…‬
‫והקשב טוב יותר.‬
‫לא רק עם אוזניך, אלא עם נשמתך.‬
‫תהום אל תהום קורא.‬
‫ובשקט ובדממה אתה תשמע את אלוהים.‬
‫תקשיב לו. הוא יאמר לך מי אתה.‬
‫לא הם.‬
‫אני לא שומע שום דבר.‬
‫אתה תשמע.‬
‫אחים, אני יכול לשחק איתכם?‬
‫אליאב, חכה לי!‬
‫לא מעבר לחומה, דוד.‬
‫אני יודע!‬
‫דוד. -אני יודע!‬
‫תהום אל תהום קורא.‬
‫הראה לי מי אני.‬
‫אל תזוז, דוד.‬
‫הוא יחוש את הפחד שלך.‬
‫מבין?‬
‫תרגיע את נשימתך.‬
‫ודוד…‬
‫בני…‬
‫אני אוהבת אותך בכל ליבי.‬
‫אימא? אימא, לא!‬
‫אימא, לא!‬
‫רוץ, דוד! -לא!‬
‫נצבת!‬
‫דוד.‬
‫נצבת.‬
‫דוד, מה עשית?‬
‫זה בסדר, חמדתי. זה בסדר.‬
‫דוד, אימך מבקשת לראות אותך.‬
‫דוד, בוא.‬
‫בוא.‬
‫אני חוששת שהחיים יהיו קשים לך מאוד.‬
‫אני לא אהיה כאן כדי להגן עליך.‬
‫לא. את תחלימי. באמת.‬
‫הוא קורא לי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני יודעת שזה כך.‬
‫הוא הראה לי… מה אתה עתיד להיות.‬
‫מה?‬
‫זכור.‬
‫דוד.‬
‫אימא.‬
‫בוא. בוא, דוד.‬
‫לזכור מה? לא! -בוא, דוד.‬
‫אימא, לא! לא! -דוד, בוא.‬
‫בבקשה!‬
‫בן, חכה. תישאר כאן.‬
‫תישאר כאן.‬
‫אימא שלך…‬
‫איננה עוד.‬
‫לך לשדה המזרחי.‬
‫רעה את הצאן. -למה?‬
‫כי כדי להתאבל אני לא יכול עוד להביט בך.‬
‫לך. -אני רוצה לראות אותה.‬
‫עזוב את הבית הזה.‬
‫לא, אני רוצה לראות את אימא. -עזוב את הבית הזה!‬
‫לך. טפל בצאן.‬
‫לך.‬
‫אנא, אני מבקש את עזרתך. אני מכיר את כולם פה.‬
‫בבקשה, אני מתחנן בפניך. -אני לא רוצה.‬
‫סבא, הבט. הבט!‬
‫זה הנער.‬
‫זה נכון.‬
‫בני.‬
‫אתה בסדר?‬
‫מתי תלמד?‬
‫אל תמרה את פי שוב.‬
‫הוא לא יפחיד אותך שוב.‬
‫- בית דוד -‬
‫- מצודת גבעה בירת ישראל החדשה -‬
‫אבא?‬
‫בתי…‬
‫כמה זמן ישנתי?‬
‫אני אקרא לאחרים. בסדר?‬
‫אחזור מהר.‬
‫אבא התעורר. שוב.‬
‫הוא נראה יותר כמו עצמו הפעם.‬
‫אני אודיע למלכה.‬
‫מיכל.‬
‫דברי אליי.‬
‫הצרחות שלו.‬
‫ממש כאילו הוא נשרף בעודו בחיים.‬
‫אני לא יכולה לסלק אותן ממחשבתי.‬
‫בבקשה.‬
‫בפעם אחרת.‬
‫מה שמואל עשה לו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫את מה שאומר לך עכשיו…‬
‫אסור שאף אחד ידע.‬
‫שמואל מתכוון למשוח אחר למלך, כפי שמשח אותי.‬
‫אהובי, קדחת מחום, חלמת כל מיני דברים.‬
‫הוא אמר לי בברור, כפי שאני אומר לך.‬
‫רק לאחר מכן שקעתי באפלה.‬
‫אבל זו בגידה.‬
‫למה אפשרת לשמואל לעזוב?‬
‫כוחו של שמואל אינו מן העולם הזה.‬
‫חרבי לא תעשה דבר.‬
‫נמשחת למלך שלוש פעמים.‬
‫אנשי העם, הם מעריצים אותך.‬
‫אנשים מעריצים גם את שמואל.‬
‫אבנר.‬
‫מצא אותו.‬
‫דאג שיעקבו אחריו.‬
‫הבא אליי את האדם שהוא ימשח.‬
‫כך ייעשה.‬
‫ביקשתי ממך הרבה דברים במהלך השנים.‬
‫את מי ששמואל ימשח למלך…‬
‫יש להשמיד אותו, אותו ואת כל בני ביתו.‬
‫כל סימן לחולשה בביתנו הוא תחמושת לפלשתים.‬
‫אתה מבין?‬
‫את מי אתה משרת?‬
‫איך את יכולה לשאול אותי?‬
‫תגיד את זה.‬
‫אני משרת את בית שאול.‬
‫- העיר גת שטחי הפלשתים -‬
‫תן לי את חוכמת האלים ואת כוחם של אבותיי.‬
‫מלכי, הם הגיעו.‬
‫ברכות, אחיי מלכי פלשת.‬
‫זמן רב חלמתי על היום הזה,‬
‫שבו חמשתנו נמצא סיבה להתאחד במקום להילחם.‬
‫מספיק. למה הבאת אותנו לכאן?‬
‫העברים השמידו את בית עמלק.‬
‫זה לא ייתכן. -אך זה קרה.‬
‫המזל התהפך לטובתו של שאול.‬
‫שאול הוא מלך החמורים.‬
‫שבטי העברים אינם ולא כלום.‬
‫עם זאת, אגג, שלו מרכבות, אלילים ואין-ספור לוחמים,‬
‫נבלע תחת ידיהם של אותם שבטי לא כלום.‬
‫שמועות.‬
‫אז נבצר את הערים שלנו.‬
‫לא.‬
‫עם חמישה צבאות מאוחדים, אנחנו נצא למלחמה בשאול.‬
‫וכשנעשה זאת, האלים והסיוטים שלנו יצעדו לפנינו.‬
‫ואיך אנחנו יודעים שזו לא סתם נקמה עיוורת?‬
‫בשאול, שהרג את אביך בשדה הקרב לפני שנים.‬
‫אין מנהיג מבינינו שיפקד על חמשת הצבאות.‬
‫בוודאי לא אתה.‬
‫אכיש, מלך גת.‬
‫אני מתגעגע לאביך.‬
‫היה לו טעם טוב יותר ביין.‬
‫הכינו את הסוסים.‬
‫כן, מלכי.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫לזמן אלים חדשים.‬
‫- בית לחם שבט יהודה -‬
‫אכלו. שתו. בבקשה, התכבדו.‬
‫בני עמי, גאוות יהודה שב אלינו.‬
‫תודה. תודה. -ברוכים הבאים.‬
‫בניו של ישי, ומפקד משמר המלך, יואב.‬
‫גברים שנלחמו תחת הדגל שלי.‬
‫הדגל שלי.‬
‫עתה אני מחזיר לכם אותם בריאים ושלמים.‬
‫אחיי,‬
‫אני מביא ברכות מבית שאול,‬
‫מלך 12 השבטים ושר המלחמה.‬
‫וברכות‬
‫לכלה רחל ו…‬
‫לבחירתה התמוהה בחברי יעקב.‬
‫מכל הגיבורים שהיא יכלה להינשא להם, היא בחרה בו.‬
‫המלך מעריך מאוד את כל אנשיו,‬
‫ועל אחת כמה וכמה, את שבט יהודה.‬
‫לכן הוא שלח את בנותיו לאחל לכם מזל טוב באיחוד שלכם.‬
‫קבלו בברכה את מרב ומיכל,‬
‫בנותיו של המלך שאול.‬
‫שלום, אנשי יהודה.‬
‫ברכות מהמלך וממשפחתנו.‬
‫אנחנו משגשגים רק אם אתם שמחים ובריאים,‬
‫וכך אתם נראים היום.‬
‫מזל טוב לזוג החדש, יעקב ורחל.‬
‫שמות שעברו בירושה מאבותינו,‬
‫כמו הסיפורים הישנים.‬
‫ביתו של המלך מתכוון למחול על כל החובות של המשפחה החדשה הזו,‬
‫ואף להעניק לה אדמה וצאן מהעדרים שלנו‬
‫כדי שתתחילו את המסע שלכם‬
‫בשפע ובחופש שתואמים לאהבתכם החדשה.‬
‫מזל טוב.‬
‫בבקשה, תיהנו מהיין.‬
‫ברוכות הבאות.‬
‫מילים יפות. באמת.‬
‫התרגשתי מאוד. -אל תהיי כזאת.‬
‫אולי הם נפגשו ובאמת אהבו זה את זה ממבט ראשון.‬
‫או שהם נפגשו לפני שבוע‬
‫כשאביה מכר את בתו האהובה עבור 12 כבשים.‬
‫מילים נוגעות ללב.‬
‫אימא תהיה גאה כל כך.‬
‫בחייך.‬
‫הביקור המלכותי הזה הוא בסך הכול הסחת דעת.‬
‫ננופף בנסיכות,‬
‫ואולי כך לא יבחינו שהמלך יוצא מדעתו.‬
‫למה את מדברת ככה?‬
‫אם אבא צריך שנעזור לו פה, נעזור.‬
‫ועשינו את חובתנו, אז נוכל לעזוב עכשיו.‬
‫אני רוצה לרקוד. -מה?‬
‫אני הולכת לרקוד.‬
‫למה?‬
‫לא.‬
‫הנסיכה, בבקשה לא.‬
‫יואב.‬
‫אל תקנא.‬
‫כן?‬
‫דוד ינגן לנו שיר טוב יותר. טוב יותר.‬
‫"קומי לך רעייתי יפתי‬
‫"ולכי לך‬
‫"כי הינה הסתיו עבר‬
‫"הגשם, חלף הלך לו‬
‫"הניצנים נראו בארץ‬
‫"עת הזמיר הגיע‬
‫"וקול התור‬
‫"נשמע בארצנו‬
‫"קומי לך רעייתי יפתי‬
‫"ולכי לך"‬
‫אתה כתבת את השיר הזה?‬
‫את זה?‬
‫לא את זה.‬
‫למדתי אותו מאימא שלי.‬
‫אימא שלך?‬
‫הוא יפהפה.‬
‫היא מורה טובה.‬
‫כן, היא הייתה.‬
‫אולי אוכל לכתוב לך שיר יום אחד.‬
‫מי אתה?‬
‫תתרכז בבידור האורחים, רועה צאן.‬
‫בשביל זה אתה פה.‬
‫יואב.‬
‫על מאמציך.‬
‫זה יפה.‬
‫היישר משדה הקרב.‬
‫להב עמלקי?‬
‫שמור על הראש שלך, בן דוד.‬
‫יואב, עזוב אותו.‬
‫כן, נסיכה.‬
‫הגיע הזמן ללכת.‬
‫ארגנתי מקום לינה לך ולמרב בכרם של אבי.‬
‫נחזור למצודה בבוקר.‬
‫אתה רוצה שיהרגו אותך?‬
‫הסכין הזאת מקוללת. -זו מתכת.‬
‫גומעי דם משתמשים בה לעבודת אלילים.‬
‫הנביא אסר זאת. -אנחנו זקוקים לה.‬
‫לא אכפת לי מאיפה היא מגיעה.‬
‫לי אכפת.‬
‫יואב הוא לא אדם שכדאי להרגיז.‬
‫הוא משפחה. -כן.‬
‫והוא ישסף את גרונך בלי להסס.‬
‫עכשיו נגן לי שיר שיביא לי אישה.‬
‫לא משהו עצוב וקודר, אלא משהו שמעורר יצרים.‬
‫השירים שלי לא עצובים וקודרים.‬
‫פשוט נגן. מעורר יצרים.‬
‫למה אתה אף פעם לא מגן על כבודי ככה?‬
‫יחסי זהה לשתיכן, נסיכה.‬
‫כן, כמובן.‬
‫תמשיך לספר לעצמך סיפורים.‬
‫בסדר?‬
‫טוב, קדימה.‬
‫אני צריך… להגביר מהירות, לא?‬
‫כמו עיט?‬
‫לא ככה זה עובד.‬
‫מה השעה?‬
‫בוקר.‬
‫תן לי.‬
‫איך אתה עושה את זה טוב כל כך? -זה קל.‬
‫קל? -תן לי עוד אבן.‬
‫קח. שוב. -כן.‬
‫אתה מבלה עם זה יותר מדי זמן.‬
‫אין לי משהו אחר לעשות.‬
‫מה תיתן לי אם אצליח לפגוע בשני כדים במכה?‬
‫אתה לא יכול.‬
‫מה תיתן לי?‬
‫פרד.‬
‫אני לא רוצה פרד.‬
‫לא את הפרד שלי. אתן לך את הפרד של אבינדב.‬
‫מה תעשה?‬
‫מי נותן את אהובי?‬
‫הפרד שלו וארבעה דונם של אדמה.‬
‫אין לך ארבעה דונם אדמה.‬
‫אני אמצא.‬
‫ואם תחטיא, על מה תהמר בתמורה?‬
‫שאלה חסרת תכלית.‬
‫אין לו דבר. -לא, אם הוא יחטיא,‬
‫הוא לעולם לא יבייש אותנו ויראה פה את פניו שוב.‬
‫נתנאל. -מה, אחי?‬
‫אתה נוראי. -אתה מסכים.‬
‫אתה רק בוחר לא לומר זאת. -מספיק.‬
‫אני לא רוצה את הפרד שלו או את שטח האדמה שלך.‬
‫אני רוצה להצטרף ללוחמי המלך.‬
‫ברצוני להילחם איתכם.‬
‫אין שום כבוד בלחימה עבור המלך הזה.‬
‫אבא צודק. -לא, הוא טועה.‬
‫יש בזה כבוד גדול.‬
‫דוד, לא תספיק לעשות עשרה צעדים והאויב כבר יחסל אותך.‬
‫אנחנו יכולים ללכת הביתה?‬
‫אני מסוגל להילחם. אני יודע זאת.‬
‫זאת לא לחימה. זאת הברחת ציפורים.‬
‫שתיתי את זה!‬
‫בסדר, תסתכלו על זה.‬
‫שני כדים במכה.‬
‫קדימה.‬
‫ברצוני להילחם איתכם.‬
‫דוד.‬
‫אינני יכול לצרף אותך ללוחמי המלך. אתה יודע זאת.‬
‫דוד, היית צריך לשמור את זה.‬
‫יכול להיות שימושי.‬
‫אתה יודע, לגזוז איתו כבשים.‬
‫הסכין שלי מספיק טובה.‬
‫הרגתי בה את המלך הזקן.‬
‫אריה. בפעם הקודמת ששמעתי את הסיפור, זה היה דוב.‬
‫זה היה דוב.‬
‫מה הלאה?‬
‫דרקון?‬
‫אתם לא מאמינים לי?‬
‫לא.‬
‫הוא נתן לי את זה.‬
‫אני לא יודע ולא אכפת לי אם משהו מזה נכון.‬
‫אבל את זה אני יודע,‬
‫אמורי נתן לי את זה.‬
‫פלשתי… את זה.‬
‫ועמלקי נתן לי את זה.‬
‫זה כי אני עברי.‬
‫ושלמה נתן לי את זה.‬
‫משום שאני לוחם. זה הטבע שלי.‬
‫אתה, דוד, אתה משורר ורועה צאן.‬
‫אינך איש של דם. -אני כן לוחם.‬
‫אתה לא. -אישה מבנימין.‬
‫שיניים חדות. -תראה לו.‬
‫אליאב, בבקשה. תוכל לדבר עם יואב?‬
‫יואב? האיש שבו התגרית אמש?‬
‫הוא מקשיב לך, המפקד שלו. -תחת אבנר.‬
‫רק תשאל. -לא.‬
‫בבקשה. -לא אמרה את פיו של אבינו.‬
‫הוא זה ששם אותך בגבעות האלה‬
‫והוא הסיבה שלעולם לא תעזוב אותן.‬
‫בסדר.‬
‫אז אמצא את הדרך בעצמי.‬
‫לשדה הקרב? -כן.‬
‫בסדר גמור.‬
‫קדימה. -מה?‬
‫אם אתה באמת רוצה לראות מה זה מוות, אני אראה לך.‬
‫טוב.‬
‫הכעס שלך תורם לך בשדה הקרב, אבל לא כאן.‬
‫ביקשת ממני להתאמן איתך. דבר נוסף מטריד אותך.‬
‫אתה מכיר אותי, נסיך.‬
‫מאז הימים שחרבות מעץ היו כל מה שיכולנו להילחם איתו.‬
‫נלחמנו עם קלשונות…‬
‫ומטות רועים.‬
‫בשיניים ובציפורניים.‬
‫עם זאת, ניצחנו, כפי שעלינו לעשות עכשיו.‬
‫אבי הביס צבאות חמושים במתכת ובברונזה.‬
‫עכשיו רוחו מביסה אותו.‬
‫הגענו רחוק כל כך, אבנר.‬
‫מדוע אלוהים עושה זאת?‬
‫אינני אלא חייל.‬
‫אלוהים לא מדבר אליי. -בוודאי אבי דיבר איתך.‬
‫מה שמואל אמר לו?‬
‫עליך לשאול אותו בעצמך.‬
‫אבל דבר אחד ברור,‬
‫השלטון שלך מתקרב.‬
‫אבי הוא מלך ישראל.‬
‫אביך מתקשה לצאת מהמיטה.‬
‫למה לא הוזמנתי לאימון?‬
‫סלח לי, מלכי.‬
‫חשבתי שאולי תצטרך 11 ימי מנוחה נוספים.‬
‫מעולם לא הרגשתי טוב יותר.‬
‫רגע עם הבן שלי, אבנר.‬
‫מה מטריד אותך, בני?‬
‫דבר עכשיו.‬
‫מה שמואל אמר לך?‬
‫זה לא משנה.‬
‫אבא, הוא כעס בעבר.‬
‫מה שזה לא יהיה, תקריב איתו קורבנות,‬
‫והכול יישכח.‬
‫הכול לא יישכח.‬
‫שמואל הוא אדם זקן שמקנא בכוח שאיבד.‬
‫אתה חושב שזה מה שהוא?‬
‫אני חושש שזה מה שהוא נעשה.‬
‫זה לא האדם שאני מכיר.‬
‫הוא קולו של האל העליון.‬
‫אהבתי אותו כל חיי.‬
‫הוא לימד אותי.‬
‫כל האנשים משתנים.‬
‫אתה תהיה מוכן בבוא העת.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אבל אני עדיין המלך.‬
‫זכור זאת.‬
‫איפה אחותך?‬
‫הלוואי שהיה לי שוליה חרוץ כמוך.‬
‫אחימלך, אני מקווה שזה בסדר. ידוע לי שאני לא אמורה להיות פה.‬
‫סודך שמור איתי.‬
‫בתי, מתוקתי.‬
‫אבא.‬
‫את אמורה להחזיק בזה?‬
‫אחימלך מעניק לי… זכויות יתר מיוחדות.‬
‫אני בתו של המלך, אחרי הכול.‬
‫לא היה עותק של "חוקי משה" בכפר העני של בנימין.‬
‫הפקידו בידינו זכות גדולה.‬
‫אני שמח לראות שאת משתמשת בה.‬
‫מה את קוראת?‬
‫ובכן, העם סבל ממכת נחשים ארסיים.‬
‫אלוהים אמר למשה לקחת נחש נחושת,‬
‫להציב אותו על מוט ולהרים אותו כדי שכולם יוכלו לראות.‬
‫וכל מי שהסתכל עליו נשאר בחיים…‬
‫נרפא, מייד.‬
‫אתה חושב שזה באמת קרה?‬
‫בליבי, כן.‬
‫אז למה אלוהים לא מרפא אותך?‬
‫מי אמר שלא נרפאתי?‬
‫יש לי משהו להראות לך.‬
‫כשהייתי צעיר,‬
‫בקושי שמענו על מתכות זהב או ארד, וקל וחומר שלא ראינו אותן.‬
‫עם זאת, בנחלים שממזרח לנגב,‬
‫אם הסתכלת במקומות הנכונים,‬
‫היו אבנים כאלה, מיוחדות במינן.‬
‫אפשר היה לחפש במשך חודש ולא למצוא אבן כזאת.‬
‫אימא שלך אהבה אותן מאוד.‬
‫היינו מבלים אין-ספור שעות יחד בחיפוש אחריהן.‬
‫אבל למען האמת…‬
‫פשוט ניסיתי לשכנע אותה להינשא לי.‬
‫אז הזמנתי את זה עבורה.‬
‫זה ימצא חן בעיניה לדעתך?‬
‫אני חושבת שהיא תוקיר אותן.‬
‫לנצח נצחים.‬
‫זה יזכיר לה זמנים טובים יותר.‬
‫אל פחד, ילדתי.‬
‫הכול ישתנה לטובה.‬
‫אני מבטיח.‬
‫היי.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫למה לא? אין לנו שום דבר אחר לעשות.‬
‫מה אתה זוכר ממנה?‬
‫מאימא שלי.‬
‫לפעמים אני מרגיש שהיא נמוגה ממני.‬
‫אני מעדיף לא לזכור את התקופה ההיא.‬
‫פטירתה של אימך, האשמה שאתה חש,‬
‫לפעמים אני מרגיש…‬
‫זה מוכיח שהחיים יכולים להיות אכזריים ולא הוגנים,‬
‫במיוחד לנוכח דברים שלא ניתן לשנות.‬
‫היא הייתה אישה בעלת אמונה עמוקה וחום.‬
‫שיריה מילאו את הבית.‬
‫ואני מתחרט שנהגתי בה בגסות.‬
‫היי.‬
‫אתה רוצה לברוח למלחמה ולברבריות?‬
‫בבקשה.‬
‫מי עשה את זה?‬
‫זאת עדיין תעלומה.‬
‫עלינו לגלות את האמת, אם כך.‬
‫אתה חושב שתצליח במקום שבו הנסיך יהונתן כשל?‬
‫הוא חושב שזו עבודתם של…‬
‫מה?‬
‫לא.‬
‫צופים בנו.‬
‫דוד?‬
‫אתה עברי?‬
‫זה היה הבית שלך?‬
‫לא.‬
‫אני לא מכאן.‬
‫באת לבדך?‬
‫כן.‬
‫ואינני יודע דבר.‬
‫אתה משבט יהודה?‬
‫שבט האריה?‬
‫הרגתי אריה.‬
‫מרשים.‬
‫אחיי לא מאמינים לי.‬
‫עשיתי דברים רבים שאחיי לא מאמינים שעשיתי.‬
‫לא פעם, האנשים הקרובים לנו ביותר מבטלים את גדולתנו.‬
‫זה ארד. פלשתי?‬
‫פלשתי?‬
‫לבני עמך יש אגדה, לא?‬
‫ענק?‬
‫ענקים? -בני הענק?‬
‫כן. -נפילים.‬
‫נוצרו כשבני האלוהים ירדו לארץ והולידו ילדים עם בנות האדם.‬
‫ואתה מאמין בקיומם?‬
‫אני מאמין בכל דברי משה.‬
‫משה.‬
‫שהטביע את הצבא המצרי כשחצה את ים סוף.‬
‫השם הטביע את הצבא. משה היה שליחו.‬
‫השם?‬
‫שמו של? -אל כל האלים.‬
‫האומנם?‬
‫ולא יכול להיות אחר… -אין לנו צורך באחר.‬
‫אז עליי לשאול אותך.‬
‫האל שלך יציל אותך עכשיו?‬
‫דוד! רוץ!‬
‫רוץ! לך.‬
‫דוד!‬
‫דוד, לך.‬
‫לך.‬
‫קדימה, דוד. בוא נלך. לך.‬
‫אליאב.‬
‫לך.‬
‫אליאב. לכאן. -דוד!‬
‫לא.‬
‫אליאב, לא.‬
‫אליאב.‬
‫שאקרא לעוד לוחמים? נשלים את המלאכה?‬
‫לא.‬
‫זה נגמר.‬
‫מחכה לנו טרף גדול יותר.‬
‫אני מסתדר.‬
‫אני מסתדר! עזוב!‬
‫אני מצטער, יאשיה.‬
‫אף אחד לא צריך לחזות בדברים האלה.‬
‫יברך אדוני וישמרך, מלכי.‬
‫ייתן לך שינה.‬
‫אתה מפחד משינה.‬
‫ההשתוללות הזו בנפשי. ואם זה קרב שאיני יכול לנצח בו?‬
‫אתה מנצח בכל קרב.‬
‫אתה מביס כל אויב.‬
‫והפכת את המצודה הכבושה שלהם לביתנו.‬
‫את מאושרת פה?‬
‫יש קצת רוחות פרצים.‬
‫שכב לצידי.‬
‫בוא.‬
‫זוכרת את ביתנו הראשון?‬
‫היינו כולנו יחד.‬
‫החיים היו פשוטים.‬
‫זה היה חוף מבטחים.‬
‫כי את היית שם.‬
‫זה כל מה שהייתי צריך.‬
‫שן, אהובי.‬
‫שן וחזור אליי.‬
‫בבקשה, חזור אליי.‬
‫את עשית את זה?‬
‫אתה אוהב את זה?‬
‫זה יפה מאוד.‬
‫זה יגן עליך, יהיה השריון שלך.‬
‫אדוני, שגאל אותנו ממצרים,‬
‫אל תפנה לנו עורף עכשיו.‬
‫מי ייתן וההקרבה של המתים תהיה ראויה לתכליתך.‬
‫בבקשה.‬
‫הראה לי את תכליתך.‬
‫שמואל.‬
‫אני אהרוג אותך.‬
‫המלך יקצור את שופט ישראל.‬
‫אימא?‬
‫יהונתן.‬
‫אני אהרוג אותך.‬
‫אני אכרות אותך כמו…‬
‫אכרות אותך כמו עשב גבוה.‬
‫עשב שנובל ונמוג…‬
‫אבא? -…ונשכח.‬
‫הכול נשכח! -אבא!‬
‫הכול נשכח!‬
‫אבא.‬
‫לא, שאול! לא!‬
‫אבא.‬
‫אבא. -יהונתן.‬
‫עזור לי. -אני אעזור. אני אעזור.‬
‫איך הגעתי למצב הזה?‬
‫עליך לנוח.‬
‫בוא. נחזיר אותך למיטתך. בוא.‬
‫אליאב.‬
‫אליאב, התעורר.‬
‫התעורר. -עזוב אותי.‬
‫אני לא אשרוד.‬
‫התעורר.‬
‫עברת מלחמה, זוכר?‬
‫זה רחוק מדי. -לא.‬
‫הקשב. אני חזק יותר ממה שאתה חושב.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני חזק יותר ממה שאתה חושב.‬
‫בוא.‬
‫תרגום כתוביות: מאיה קציר‬
‫בקרת כתוביות נעמי מאזוז‬