SERIÁL NETFLIX
Odjíždíme. Dnes je poslední den.
- Pocity? - Smutný, ale šťastný, že jedeme spolu.
- Pusu. - Jo.
- Jako parťák na cesty ses osvědčil. - Teď budeme životní partneři.
Mám svého kovboje.
- Jo. - Jak se říká, chraň koně…
Osedlej mě.
Jo.
Moc jsi váhala.
Včera večer jsem byla…
smutná.
Byla to rozhodně emotivní noc.
Prostě jsme nebyli schopni komunikovat a…
Dnes ráno jsme dokázali probrat, co se vlastně stalo a…
Dokázali jsme se lépe pochopit a uvědomili se,
že to asi nebyl až takový problém, jaký jsme z toho udělali.
Nedokázala jsem se jasně vyjádřit.
Ráno jsme to probrali a všechno je v pořádku.
Už jsme zase jako dvě hrdličky.
Je vlastně fajn zažít
takovou situaci a vidět, jak reagujeme.
Je před námi spousta práce, ale jsme zase na správné cestě.
Upřímně…
Jo.
- Tak jo. - Tady.
- Díky, zlato. - Je to mňananas, protože seš mňam.
- Ahoj. - Ahoj!
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Snad jste si užili romantiku
- Jo. - Mám otázku.
Tak jak jste spokojeni s fyzičnem?
- Jo. - Někdo? Jo?
Úchylnej strejda Nick.
Že jo?
Matte, když jsem tě viděla naposledy, byl jsi omámený láskou.
„To je moje holka.“ Pořád dobrý?
Zcela upřímně.
včera to bylo náročné.
Trochu problém s komunikací.
Ale dokázali jsme se ráno probudit a probrat to a…
Neutekli jsme od sebe a spíš se zaměřili na to,
proč jsme se do sebe zamilovali
a díky tomu jsme šli dál.
- Je to skutečné. - Sblížilo nás to.
Po včerejší noci. Takže jsem ještě víc zamilovaná.
Mám radost z vaší další kapitoly,
kdy se vrátíte domů a budete spolu žít.
Jak propojíte své životy? Kariéry? Vaše domovy?
Hodlám si vygooglit „Jak být Nigerijcem“.
- „Nigerijcem pro začátečníky.“ - Je kniha?
Ještě něco.
Máme i vaše telefony.
Ježíši.
Co je to?
Dám vám radu do manželství. Když na vás snoubenec mluví
- Polož to. - Vzhlédněte.
Ty máš co říkat.
Od svatby vás dělí už jen tři týdny.
Řeknete „ano“ tomu,
do koho jste se zamilovali a zasnoubili, aniž byste ho viděli?
Nebo je navždy opustíte?
Je láska opravdu slepá?
- Snad dokážete, že ano. - Šťastnou cestu.
- Hodně štěstí. - Děkujeme.
- Díky. - Díky.
Konečně. Selfie.
Pojď sem. Posílám všem fotku.
Slečno Erendiro!
Hola!
- Ahoj. - Jak se máte?
Já jsem Bartise. Miluju vaši dceru.
- Panebože! - Zdravím.
Panebože. Myslím, že dneska
udělám seznam, komu zavolám prvnímu, druhému…
Mám tam kolik lidí. Asi celý můj seznam hostů.
Musím všem říct, aby se na to připravili,
protože je to tady a já věřím, že dojdeme k oltáři.
Jsi Portoričan?
Ne, napůl černoch, napůl běloch. Ale umím trochu španělsky.
Z dalšího kroku jsem trochu nervózní,
byli jsme na skvělé dovolené.
Je dobré pokračovat v zamilování.
Když tohle zmizí, realita bude o poznání horší.
Už nejsme v říši pohádek.
Budeme žít své normální životy.
Skutečný svět není pohádka. A toho se bojím.
Vyrazíme na cestu? Chlapáku.
Byla to jedinečná romantická dovolená.
- A teď zpět do reality. - Vyrazíme.
Na tý kameře vypadáš pěkně.
- Je to… - Zázrak, co make-up dokáže.
- Připravena? - Ano.
Ahoj, Malibu!
DALLAS, TEXAS
Bude to doslova, mi casa, su casa.
- Budeme bydlet spolu. - Je tu horko.
Konečně doma.
Voní to jako domov.
- Dobrý! To by šlo. - Podívej na ten strop!
Ta kuchyň se mi líbí už teď.
Náš krásný byteček.
- První domov. - První domov.
Je to špinavé?
Víš, kam to můžeš dát?
- Do koše na prádlo. - Vážně?
- To je skvělý. - Co jsi čekala, že udělám?
Mám pivo.
Zlato, seber si ty věci.
Klídek.
Jak velkou šatnu máš? Můžeme probrat šatnu?
Moje je dvakrát tak velká.
- A je plná. - Naprosto.
- Tak jo. - Jo.
- Neboj, nějak… - Mně stačí tolik.
- Zlato, vyklidím ti šuplík. - Tahle část, to jsem já.
Vážně? Tak jo.
- Tolik místa ti najdu. - Jo?
- Zbavím se několika bund… - Dostanu půl metru místa?
- Jo. - Zlato.
Tak moc tě miluju. Dám ti půl metru.
- Skoč tam. - To je ono.
- Neznič ji. - Co myslíš?
- Líbí se mi. - Vyskoč.
- Jo, dobrý. - Je to hezký.
Každý máme jinou cestu.
Mým cílem je počkat
se sexem až po svatbě.
Při společném bydlení to bude náročné.
Ale už jsme zvládli dovolenou a sexy Malibu.
Jasně, že to bude náročné, když budeme každý den spolu.
A nebudu tu sedět
a vykládat, že…
by to nemuselo vyjít.
Skvělý.
Těším se, až spolu uvaříme večeři,
zajdeme do oblíbených restaurací a spoustu dalšího.
Půjdeš se mnou nakoupit?
Do nigerijského obchodu?
Jo! Na to se fakt těším.
- Co koupíme? Co uvaříme? - Uvidíš.
- Ale pozor, bude to pálivé. - Pálivé?
No dovol, víš, s kým to mluvíš?
No dovol.
Takže můj jazyk se jmenuje jorubština.
- Zopakuješ to? - Jorubština.
- No vidíš! - Jako Neruda, ale Jo.
Potřebuješ jen pár klíčových slov.
Když třeba potkáš Nigerijce, tak řekneš:
Bawo ni.
- Jo. To je „dobrý den“. - Jako baví mi.
Bawo ni.
Když potkáš mladšího Nigerijce,
řekneš how fa.
- Jako harfa. - How fa.
Jo, jako harfa.
- Harfa? - Jo.
Tomu budou rozumět v každém kmeni.
Když ale potkáš mou mámu, to jí říct nemůžeš.
- Řekneš bawo ni. - Protože není…
- Jí řekneš bawo ni. - Bawo ni.
Jo. Bawo ni.
- To se mi líbí. - Hračka.
- Můžeš mě to všechno naučit. - Máš se co učit.
Máme koberec.
No jo! To je pro tebe novinka,
tyhle věci ty doma nemáš.
Ne. Jsem kluk.
O luxusu nic nevím.
Podle mě jsi tvárný.
Jasný, rozhodně mě můžeš vytvarovat.
Myslíš, že to tady bude lepší
než…
na dovolené?
Rozhodně.
Dovolená zněla romanticky a rozhodně byla úžasná,
- ale taky jsme spolu byli poprvé. - Rozhodně.
Museli jsme si projít tím úvodem
a trošku nám to drhlo,
ale pak jsme to zachránili a teď jsme silnější.
Asi jsme si oba představili, že bychom o sebe přišli
a rozhodli se za sebe bojovat.
Tímhle jsme si prošli
a podle mě to bude dobrý.
- Na tuhle část se asi těším nejvíc. - Já taky.
Fakt si myslím, že tohle bude prostě přirozené.
Museli jsme s Colem překonat pár uplynulých dní.
Párty u bazénu byla drsná.
V letadle jsem s ním byla konečně sama
a přesně jsem mu řekla, jak to mám.
Řekla jsem mu, že pokud tam nevidí svatbu
a já ano, půjdeme od sebe.
Shodli jsme se, že půjdeme dál.
Nebyl připravený, chtěl tu holku z buňky.
A já mu říkám, že ta holka z buňky jsem já.
Je důležité si vzpomenout na to, proč jsme se zasnoubili, aniž bychom se viděli.
Je hezké se k tomu vracet.
No, já jsem volal rodině a…
oni jen…
Nevím, jak to vyjádřit,
ale oni prostě nechápou, co dělám.
Ptají se proč to dělám, kam se poděl jejich Cole.
Nedává jim to smysl.
Oni… Prostě s tím nesouhlasí.
- Štve mě, že to neschvalují. - To je těžký.
Neumím si představit, jaké by to bylo.
- Jo. - Mrzí mě to.
Tohle mi láme srdce.
- Víš? - Jo.
Myslím, že mě prostě mají hodně rádi a bojí se,
že udělám velkou chybu.
- Na ty vlasy si zvykni. - Beru.
Mám je ve vousech, ve vlasech, všude.
Ještě jsem je nekontrolovala.
- Máš je tady? - Pelicháš, takže určitě.
Jo.
- Jsem trochu bordelář. - Viděl jsem ty kufry na chodbě.
Byly všude. Nevadí, taky jsem bordelář.
Tohle je nové, ještě jsem s holkou nebydlel, jen jako spolubydlící.
Tohle je novinka.
Jsi z prvního soužití se ženou nervózní?
- Ani ne. - Ne?
Vím, že budeš mít trpělivost a kdyžtak mi vše řekneš.
Nečekám problémy.
- Ale nikdy nevíš. - Nevíš.
Nikdy jsi nežil s dámou.
- A… - Pravda.
Pár věcí tě naučím a budeš v pohodě.
Těším se, protože to může fungovat.
- Pak to bude navždy. - Jo.
U oltáře to bude „ano“.
- To je úžasný. Jo! - Super, ne?
- Mám fakt radost. Pusu. - Ano.
Tak jo.
- Filmy? - Ložnice?
Ano. Tohle je skvělý.
- Tohle je super. - Úplně celý.
- Velká! - To se mi líbí.
- Velká pro velkýho chlapa. - Jdeme.
- Po dlouhém letu. - Jo.
- Proboha. - Je tvrdá. Prima.
- Kde seš? - Promiň.
Co to sakra vyvádíš?
- Tak jo, dobrý. - Na tohle bych si zvykl.
Tohle je fajn.
Svatba je za tři týdny.
- Připravená? - Asi jo.
Rozhodně bude náročné naplánovat za tři týdny svatbu
a vrátit se do normálního života.
Seznámení s rodinou, přáteli.
Uvidíš vystresovanou Colleen.
- Tu neznám. - Zábava.
- Neznáš ji. - Ne?
- Ale ona je… Je tichá. - Jo?
- Asi tak… - A co svatba?
- Těšíš se? - Jo, těším se.
Těším se, že si to všechno naplánuju.
- Nákup svatebních šatů. - Ano?
- Takže tak. - To bude zábava, co?
Já vím. Mám takovou radost.
Tak se v následujících třech týdnech zakousneme…
- do reality. - Já vím.
Realita bude poslední zkouškou.
- Těším se. - Rozhodně.
Ničeho nelituju.
Chci to zvládnout jako nic jiného.
Líbí se mi kde jsme a naše cesta.
To se mi líbí.
19 DNÍ DO SVATBY
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Připraven vstát? - Jo.
Fajn, tak ten zadek zvedni.
Tak šup.
Včera byla nedělní noc v Dallasu.
A ulice volaly.
Ale na volání nikdo neodpověděl, protože jsem teď zasnoubený.
Budu gentleman a neprozradím,
co přesně se stalo, ale bylo to skvělé.
Víc neřeknu.
Já se fakt…
Tak jo.
Bliká to.
Máš tam kapsli?
Jo.
Nespala jsem dobře. Nové místo je pro mě náročné.
Jsou tu nové zvuky, nové vůně a noví sousedé.
Je to tak divný.
Sousedi byli včera hluční. Ty jsi byl hlučný.
Mluvím o nočních telefonátech z Nigérie.
Vypnu ti zvuk na mobilu.
Takže ty noční hovory z Nigérie.
S Nigérií máme časový posun sedm hodin.
Někteří lidé neznají pojem časový posun.
Miluju tě, ale svůj spánek miluju víc.
To teda jo.
Příště odejdu.
- Abych tě nevzbudil. - Tohle kafe nefunguje.
Dnes ráno jsem se probudila a už se cítím unavená.
Už teď je to ráno mizerný.
Tenhle kávovar nefunguje. Já si kafe ani nedělám.
Proto to asi nefunguje.
Já jsem ten typ,
co si objedná kafe přes aplikaci a pak si ho vyzvedne.
Jdeme na kafe, než někomu ublížím.
Jdeme na kafe.
- Jdeme. - Tak jo.
- Takže tohle je můj poslední projekt. - Dobře.
Je to krátkodobý pronájem.
- Je to jedna z pěti nemovitostí. - Tak se podíváme.
- Tak jo, rozsvítíme. - Vypadá to tady příjemně.
- Venku je hrozně. - Jo.
Kruci!
- Vypadá to tady draze. - Jo.
Tohle tě nijak nezadlužilo?
Prostě hotové peníze?
Tady je pár tisíc, koupím za ně kuchyňský ostrůvek.
- Zatím je to 100 000 dolarů. - Ty bláho.
Koupě a následná renovace.
Peníze mám z jiných nemovitostí a také ze svojí práce.
Závidím ti.
Máš svobodnou volbu v tom, co chceš dělat.
Jo.
Sakra. Zavěšené dveře.
Tohle je moje oblíbená koupelna.
Za kolik by se tohle pronajalo?
Šest až devět táců.
Na měsíc?
- Ano. - Sakra.
Nikdo tu teď nebydlí? Očividně.
Nikdo tu nežije.
Ale když můj obchodní partner ještě pracuje na projektu,
zůstává tady.
Tvůj bývalý? Takže tenhle máš s ním?
Ano. Tohle vlastníme společně.
Z veškerého majetku už spolu máme jen dvě nemovitosti.
- Máš s ním další nemovitost? - Ano.
Jo.
- Zajímavé. - Jo.
V buňkách to bylo: „Je to můj ex. Je realitní makléř.“
Tak jo, v pohodě.
A teď se díváme na nemovitost, o které jsem neměl tušení.
Jako kdyby přede mnou něco tajila.
Nancyin ex je do jejího podnikání zapojený víc, než jsem myslel.
Chci se zeptat na tvého obchodního partnera,
protože v buňkách mi přišlo,
- že tu je, ale… - Realitní makléř.
Ano, to jsi mi řekla.
A dnes zjistím, že je tu dům a hypotéka.
Tenhle ti patří, ale on je do toho zapojený.
- Takže potřebuju vědět všechno. - Jo.
Řekla jsi, že jsi žila se svým ex, pak ses odstěhovala,
ale pořád s ním máš hypotéku.
Jo. Protože mi ten dům nabídl.
Já tenhle dům ale nechci.
Souhlasil, že si ho nechá
a dohodli jsme se, že všechno bude napůl.
Pak jsme začali řešit finance,
abychom měli všechny domy napůl.
A hypotéka
- je na jeho jméno. - Naše.
Je na vás oba.
Takže stále splácíš hypotéku?
- Ne. On. - On platí?
Aha, dobře, ale pořád máš příjmy z…
- Ne. On. - Nájmů?
- Má všechno? - Jo.
- Takže jsi tam jen napsaná? - Správně.
Takže kdyby přestal platit a vykašlal se na to,
je to na tebe?
Jo.
Věříš mu?
Jo. Ano.
Já to mám postavené tak, že získám novou nemovitost jedině tak,
když mám finance alespoň na šest měsíců pokrytí všeho.
Mým cílem je získat co nejvíc nemovitostí
v následujících pěti až deseti letech,
abych dokázala pokrýt náklady svojí rodiny.
Až se vezmeme, moje peníze budou tvoje.
Tak to vidím já. Naše společné peníze.
Další koupená nemovitost bude moje a mého manžela.
Tak jsem si představovala naši…
Představovala jsem si, že s manželem vyděláme 200 000 dolarů.
Vyděláme 300 000.
Ty získáš bonus? My získáme bonus.
V tomhle rozhovoru mi to došlo. Ty bláho.
My vyděláme 200 000 dolarů.
- Jo. - Do prdele, jo.
Jsem o šest let mladší a má skutečná kariéra teprve začíná
a nemám 3 000 dolarů, které bych mohl investovat.
Ona ano. Koupila dům za 120 000 dolarů. To je šílený.
Rád bych toho byl součástí
a budoval náš finanční úspěch.
Tak jo.
Vyrazíme.
Ahoj, kluci! Ahoj.
Ahoj.
- Tak tohle má úroveň. - Jo, to je můj dům.
Lepší konferenční stolek než můj.
Jo? Můj malý balkon.
- Super prostor. - Že jo?
Takže až se vezmeme, nastěhuješ se do téhle budovy.
Já už jsem se na to vlastně díval.
- Vážně? - Nejsou tu byty se dvěma ložnicemi.
- Jsou. - Online ne.
Nějakou dobu to potřebovat nebudeme.
Asi ne úplně hned.
Hledal jsem to kvůli financím.
Je jasné, že na střešní ateliér nemám.
Jasný?
Mám studentskou půjčku, je to asi nějakých 32 000 dolarů.
Nemám velké výdaje.
Mám jen výdaje za nakupování.
Chci mít vždycky na to, abychom mohli zajít na večeři, cestovat…
- Takové věci. - Jo.
Nikdy se nechci bát o peníze.
To je velký, to je…
- Já z toho mám strach. - Jo.
- Když vyrůstáš a netušíš… - Jo.
Bez prarodičů bychom nejedli.
- Vážně? - Jo.
Šetřím si na dům.
Už jsi na něj začal šetřit?
Trochu.
Umím si představit, že si tak za rok pořídíme dům.
- Dobře. - Je to realistické?
- Myslím, že ano. - Asi ano.
Budeme mít děti a tak.
Chtěla bych být s dětmi doma.
- Takže… - Dobře.
A chci předmanželskou smlouvu.
Očividně máš víc peněz než já.
- To je teď jasné. - Já nevím.
Chceš to napsat.
Sepiš smlouvu, podepíšu to.
- Ano? - Jo.
Co máš ve smlouvě ty?
Musíš mě milovat.
- To je vše? - Jo.
Moje práce není můj život.
Chci být trenér svých dětí.
Chci být trenér v jejich týmu.
I v lakrosu, o kterým nic nevím.
- Naučím se. - Jo.
Prostě chci být součástí jejich života.
U všeho. To jsou ty rodinné večeře.
Vždycky jsme se sešli, i když jsme třeba nemluvili.
- Ale sešli jsme se u stolu. - Jo.
Nejdůležitější je pro mě vzdělání.
Jo. Rozhodně nic nedostaneš,
pokud budeš propadat ve škole.
- Jo. - Tomu nevěřím.
Žádný posílání do pokoje.
Nevezmeme jim dveře.
- Shodneme se? - To je divný. Ne.
To je fakt divný.
To je totálně divný.
To pak řekni mýmu tátovi.
- Vzali ti dveře? - Několikrát.
- Vážně? - Byl jsem měsíce bez dveří v pokoji.
- To je zvláštní. - Čekají nás další zvláštní věci.
Já se asi poseru.
Jen klid, prosím.
Říkala jsi mi, že mám dýchat.
To dáme.
Asi jsem nepoznala ničí mámu od…
Vánoc roku 2018.
Už jsou tady.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
Ahoj, mami.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj. Jak se vede?
Ahoj. Těší mě.
- Ahoj, Raven. - Ahoj.
Já jsem Raven. Těší mě.
Děkuji.
Rozhodně jsem byla nervózní
ze setkání s mámou a z toho, jak spolu budeme vycházet.
On jí fakt jen nigerijské jídlo,
nebo nezdravé jídlo.
Svačinkář.
- To teda. - Jím přece zdravě.
- Co jsi vstoupila do mýho života. - Trochu.
Stravoval jsem se zdravěji. Rozhodně jím zeleninu.
- Jo. - Jo.
Můžeme? Máte hlad?
- Brácho, hroznej. - Dobře, začneme.
Vždycky máš hlad.
Myslím, že vztah s tchyní je důležitý
a máma je pro něj důležitá.
Chci, aby mě měla ráda. jsem fakt nervózní.
Efo riro?
Už to bude.
- Voní to? - Jo, voní to hezky.
Voní to hezky.
Přesuneme se ke stolu?
Tak jo. Nabereš si kousek
a k tomu špenát.
- A sníš to. - Perfektní.
Takže to spolkneš?
Nekoušeš jídlo?
Tohle ne.
- Můžeš žvýkat. Můžeš spolknout. - Můžeš spolknout.
Můžu použít vidličku?
- Můžeš použít vidličku. - Dobře.
Jaké to je?
Dobře. Je to opravdu pikantní.
Chutná mi to.
Můžu se na něco zeptat?
Proč právě SK?
Proč zrovna SK? To je dobrá otázka.
Na začátku jsme se vždycky smáli,
protože byl vždycky strašně upjatý.
- Je. - Jo.
Byl to neskutečný šprt.
Ale pak se to pomalu
začalo zlepšovat s každým setkáním.
Měli jsme víc společného.
Měli jsme stejné cíle a vizi pro rodinný život.
- To je dobře. - A oba jsme měli podobný životní styl.
- Jsme motivovaní. - Dobře.
A hodně se mi líbilo, že jsem se při každém setkání v buňkách
o něm dozvěděla něco nového.
- Víte? - To je můj SK.
Vážně?
Tak jak to vnímají vaši rodiče?
Mí rodiče?
No, oni…
na svatbu nepřijdou.
Aha.
- Nevadí to. - Dobře.
Jsou trochu skeptičtí.
- Je to… - Všichni jsou.
Je to zvláštní způsob, jak poznat svého snoubence, že?
- Ano. - Zvláštní způsob.
Nebojíme se to přiznat.
Oni to prostě cítí takhle.
- Takže… - Když jsem se o tom dozvěděla…
Jak vám bylo?
Měla jsem radost.
Vážně?
Ještě ti musíme říct, že chceme na svatbě propojit
nigerijskou a americkou kulturu.
Takže já si vezmu agbadu.
- Fakt? Tak jo. - Jo.
A ona si vezme svatební šaty,
turban a tak. Snažíme se propojit obě kultury.
Nigerijské jídlo. Nigerijský DJ.
- Páni. - Jo.
Brácho…
Mám dobrý pocit.
Jo.
Zvlášť, když se sejdeme u nigerijského jídla a tohle nás čeká.
Kultura. Tu zahodit nechceme.
- Dobře. - To by nešlo.
Raven má velkou obavu z toho,
jak bude přijata v nigerijské komunitě.
Pověz jí o tom,
jak otevřená naše kultura je a…
Jsi zcela vítaná. Víš co?
Jsme stejní.
Máme jen odlišnou barvu kůže.
Rozumíš?
- Souhlasím. Ano. - Dobře.
Ničeho se neboj.
- Bereme tě. - Jo.
Žádný strach.
Mám z nich radost.
Měla jsem možnost je spolu dnes vidět, vidět, jak se k sobě mají.
Mám ji ráda.
Myslím, že mám.
Mám obavu jen kvůli rodičům.
Protože pro nás, Nigerijce,
jsou důležité obě strany rodiny.
Toho dne by tam měly být obě strany rodiny.
Tahle část mě znepokojuje.
16 DNÍ DO SVATBY
Jsme tady.
- Tenhle dům? - Ano, tady má Papucho auto.
- To je Stevovo? - Jo.
Dnes se Bartise, můj snoubenec,
seznámí s mámou a tátou.
Nejdřív se Bartise setká s mým otcem,
mi papa a mými bratry.
Odpoledne zajdeme za mámou,
protože jsou rozvedení.
Chci, aby moje rodina cítila hrdost a ulevilo se jim.
Aby měli pocit, že jsem se rozhodla správně.
Piješ pivo, že jo?
- Pár jich zvládnu. - Tak jo.
To nejhorší, co se může stát,
je, že by nesouhlasili s naším zasnoubením
a moji bratři dají Bartisovi do nosu, protože řekne něco špatně,
oni se naštvou a pak…
A pak se z toho stane rvačka. A prostě…
Dělám si srandu, ale ne.
- Ahoj. - Ahoj!
- Zdravím. - Ahoj.
Zdravím.
- Jak se máte? - Dobře.
- Ty budeš Steve, že? - Správně.
- Já jsem Bartise. Těší mě. - Těší mě.
- Bartise. - Jak se máš? Jmenuju se Jose.
Těší mě, pane.
- Díky, jedeme z dovolené. - Papucho?
Ahoj, papi.
Těší mě.
- Je to skvělý. - Se lama Bartise.
Mám na tebe spoustu otázek, Bartise.
Fakt? Připraveni?
Koukám na to. Klidně ji otevřu.
Ve víně je pravda.
Jo.
Prosím, synové, můžete vzít Bartise dozadu?
- Můžete. - Opatrně.
Na tebe jsem čekal.
- Jo? - Jsi starší nebo mladší než Nancy?
- Jsem mladší. Ale starší než ty. - Dobře. Mám…
Takže jsi jako mladší bráška.
Vím, že jsi větší než já a tak…
ale musím o tobě vědět víc,
abych neměl pocit, že se bavím s malým děckem.
Mám druhou kariéru.
Získal jsem licenci na provozování účetnictví.
Tak jo.
Dělám finanční hloubkovou kontrolu.
Ze všech lidí, do kterých ses mohl zamilovat,
ses zamiloval do mé sestry.
Proč si myslíš, že ona je ta pravá?
Chodím spát a probouzím se šťastný.
Je to prosté.
Cítím, že bych mohl být šťastný dlouho.
Snad do konce života. S tvou sestrou Nancy.
Takže proto ji žádám o ruku.
Kvůli tomu, co bylo v buňkách a co je teď.
Mluvíš o tom, jak se díky ní cítíš,
ale pro mě tohle nic moc neznamená.
Pro mě to není nic zvláštního.
Nerad ti to říkám,
ale ona je otevřená a přátelská a z každého vytáhne to nejlepší.
Ona to ale vytáhne ze mě a…
Ona tohle dělá pro každého, nechová se jako kráva.
Já ale takový nejsem, já city rozhodně neplýtvám.
Nikdy jsem holce neřekl, že mi na ní záleží jako Nancy.
Poznal jsem ji víc,
než jakoukoli jinou holku na světě.
Takže mi říkáš, že kdyby moje sestra přibrala
třeba 150 kilo, miloval bys ji?
- Kdyby přibrala 150 kilo? - Ano, 150 kilo.
Pořád bys ji miloval?
Nebudu tvrdit, že fyzická přitažlivost není důležitá.
Je.
Já se o své tělo starám a doufám, že má žena
se bude starat o svoje.
- Kdyby… - Moje sestra?
Jasně. Ještě nejsme svoji, ale mám to v plánu.
Bude moje žena a kdyby přibrala 150 kilo,
tak mi snad bude věřit natolik, aby řekla,
že si dáme dietu. A dřív, než to bude 150 kilo.
Pořád by tam byla láska. Ta vznikla v buňkách.
Musím říct, že 150kilová holka mě nepřitahuje.
A rozhovory, které jsme s Nancy vedli
v buňkách a i teď v reálu,
mi ukázaly, že spolu zvládneme bez problémů všechno.
To je dobře.
Asi nedokážete pochopit,
co jsme zažili, to je neopakovatelná zkušenost.
Teď se poznáváme a je to trochu divné,
protože já tě neznám tak jako ona.
Ale těším se
na nové začátky.
Pokud se tak moje sestra rozhodla, nemůžu…
Nebudu před tebou hned padat na kolena.
Nějak se s tím vyrovnám a budeme se vídat a…
Tak to mám se sestrou taky.
Vážím si upřímnosti. Máš to stejně.
Jo, myslím, že Steve a Jesus
chrání svou sestru. je to jejich jediná sestra, ale myslím,
že se jim začínám líbit a těším se na setkání s mámou.
DŮM NANCYINY MÁMY
VÍTEJTE
- Vítej v Acapulcu. - Ahoj!
- Ahoj. - Hej!
Ahoj!
- Ahoj, mami. - Ahoj, já jsem Bartise.
Nancy je princezna rodiny, jediná dcera.
Panebože.
Zkontroluj prsten.
Jo!
- Kolik to má karátů? - Hodně.
Doufám, že Nancyina máma uvidí, jak je se mnou šťastná
a já jsem šťastný s ní a snad mě bude mít ráda.
- Takže tohle je Bartise. - Ahoj!
- Můj snoubenec. - S B, Bartise.
- Bartise. - Marcus.
- Ne, Bartise. - Bartise.
- Benito. - Skoro.
S tím dokážu žít. Jo, klidně.
Tak jaké to je? Být zasnoubení?
- Šílený. Vzrušující. - Jo.
- Super.
Co si myslíš o Nancy?
No, Nancy samozřejmě miluju. Řeknu vám celý příběh.
- Ona byla moje druhé, třetí rande. - Jo.
Přišel jsem a říkám: „Nazdárek! Jak je?“
Nic neřekla. Začala se smát. Tenhle smích.
Mnohem hlasitější. Do toho jsem se zamiloval.
Rozuměli jsme si v tom, co hledáme
a oba chceme partnera nejlepšího kamaráda
a tou se pro mě stala.
Po devíti dnech jsem požádal o ruku a ona hned řekla ano.
„Ano!“ Křičela jsem. Asi jsem spadla na zem.
Tancovala jsem a chtěla něco říct
- a ty jsi omdlel. - Byl jsem mimo.
Jaké máš s mou dcerou úmysly?
Jaké máš cíle?
Co jí můžeš nabídnout, nebo jaké s ní máš plány?
Můj plán je mít úžasný život. Aby to fungovalo a propojilo se.
Aby ses mohl dovolit se o ni finančně postarat…
Máš hodně dluhů?
- Kreditky? - Studentskou půjčku z vysoké.
Dostudoval jsem v roce 2018.
Šel jsem na magistra.
To dělá asi 12 000 dolarů a pak mám
ještě asi 2 000 dolarů na autě.
- Celkem méně než 15 000 dolarů. - Jo.
My neradi dáváme peníze na úroky a pokuty.
Nekupuj, na co nemáš.
Nedáme peníze za auto,
což je dobře.
Podporuji vaše rozhodnutí, ale manželství není legrace.
Manželství by mělo být navždy.
- Víš? - Jasně.
Já jsem si to zažila.
Mám podnikání. Poskytuju kauce.
Dělám to už více než 15 let.
Naučila jsem se číst lidi. Umím to. A sleduju tě.
- Pozoruju tě. - Dobře.
Poznám ti na očích, jestli mi lžeš a snažíš se ze
ze sebe dělat někoho, kým nejsi.
- Dobře. - Pracuje se zločinci.
To je dobré vědět.
- Vážně. - Radši se budu bavit s vámi.
Naučila jsem ji bojovat,
protože to neuměla.
Řekla jsem jí, že se to musí naučit.
Pokud nastane problém v manželství, tak já tu pro ni vždy budu.
Pokud budeš potřebovat obranu.
Nechci tě vyděsit, ale taková jsem. Jsem hodná.
Jsem velmi starostlivá, milující,
ale naštvat mě nechceš.
Tady to je.
- Díky, že jsi nepřejel schránku. - Jdeme na to.
Zase mám špinavou pravou ruku.
S tou si mám podávat ruku.
Proto mám dezinfekci na ruce.
Chci udělat dobrý dojem na její rodinu,
protože moje vlastní rodina mě teď zrovna nepodporuje.
Pokud mě neschválí její rodina,
bude mi mizerně. Bylo by to blbý,
protože to ovlivní náš vztah.
- Zdravím. - Ahoj.
- Ahoj. Panebože.
Ahoj, mami.
- Těší mě. - Jsem Cole.
- Ryan. - Těší mě.
Přinesl jsem květiny. Jsou trochu pocuchané…
Děkuju. Trošku ano.
Moje macecha…
Tak jí nikdy neříkám.
Prakticky mě vychovala.
Je mou zákonnou zástupkyní, od 13 let, kdy můj táta zemřel.
Já ty lidi miluju.
Jsou tu vždycky pro mě,
ať udělám cokoli a já jim jsem za to vděčná.
Tak ukaž prstýnek.
- Podívej se. - Moc pěkný.
Co jste říkali na to, když se Zanab rozhodla jít do experimentu?
Šli jste do situace, ve které jste byli tak zranitelní.
Ano, oba jsme mluvili o tom, že jsme se otevřeli víc než kdy dřív.
Jo.
Všichni se za vás pořád modlili.
Děkuji.
Bez společné víry bych o ruku nepožádal.
Takže tak.
Když se ženil, ptala jsem se ho,
zda vidí tu ženu jako svou královnu.
Vidíš ji jako svou královnu?
Ano, rozhodně.
Miluju ji. I když se hádáme,
nikdy mě nenapadne, že odejdu.
Vždy mě překvapí, že ji miluju
i když se zrovna hádáme.
Dokážeme spolu probrat cokoli,
to je materiál na manželku a královnu.
Komunikace je v manželství nejdůležitější.
Jasně.
Jak se těšíš na setkání s jeho rodiči?
- Cole? - No… Ještě na tom pracuju.
- Aha. - No…
Rodiče nejsou z našeho seznámení nadšení.
Rozhodilo je to.
Až ji poznají, tak si ji zamilují.
Není důvod ji nemilovat.
Jsou spíš naštvaní na mě.
Tohle prostě nečekali.
- Snad si to rozmyslí. - Díky.
- A pak je můžeme poznat. - Jo.
Neztrácíme naději.
Pokud si to ale nepřejí, nemůžeme je nutit.
Jistě. Jde jen o to,
aby se stalo, co se má stát a o tom můžete rozhodnout jen vy dva.
Jo.
Takže, Cole, chceš jít ven
a trochu lépe se poznat?
- Moc rád. - Pojďme.
- Tak jo. - Pěkný.
Řekni mi něco o původu tvých rodičů
a o jejich víře.
Táta mojí mámy byl baptistický kazatel.
To jim dalo základy do vidění světa.
Proto jim například vadí, že spolu se Zay žijeme.
- Jasně. - Víš?
Je v tom spousta maličkostí, kvůli kterým
mě prakticky vyslýchají
a lhal bych,
kdybych tvrdil, že to náš vztah neovlivňuje, ovlivňuje.
Řekl jsem Zay,
že jsem si svou svatbu vždy představoval se svými rodiči.
A když se na to podíváš z její perspektivy,
tak ona teď určitě přemýšlí o tom, co udělala špatně.
Proč ji nemají rádi.
Vadí jim její jiná barva kůže?
- To ne. - Milion dalších věcí.
Víš? A ještě se s nimi nesetkala.
- A tohle se jí honí hlavou. - Ano.
A ona se v tom zacyklí.
- Jo. - Víš, že jsem její nevlastní matka.
- Ano. - A oba její rodiče zemřeli.
Znám ji od doby, kdy jí bylo osm let.
Jednoho dne přiběhla uplakaná domů, s rozmazanou řasenkou
a já se jí ptala, co se stalo.
Přišla, hodila věci na zem
a řekla: „Došlo mi, že jsem s tebou dýl než mojí mámou.“
Ona si vždy vážila rodiny, kterou získala a měla kolem sebe,
ale zůstala jí díra v srdci
a podle mě od tebe potřebuje, abys ji zaplnil
společně se svou rodinou.
- Myslím, že právě proto ji to… - Ach.
Teď to dává ještě větší smysl, protože mi řekla,
že tohle je pro ni nejdůležitější.
Líbilo se jí, jaké mám vztahy s rodinou.
- Chtěla tam patřit. - Ano.
Moje rodina je maximálně…
Je to rodina, která ji přijme a bude ji vždy milovat.
- Až tohle překonáme. - Až se s tím smíří.
Přesně tak.
Ona bude mou rodinu zbožňovat.
Jen musejí překonat ten šok, kdy nechápou, co to dělám.
Naše láska je skutečná, jinak bych tady neseděl,
kdybych ji nemiloval.
- Otče náš, požehnej mu. - Jo.
Dej mu odvahu a sílu,
aby překonal následující týdny.
Chraň jejich srdce i city.
- Ve jménu Krista, amen. - Amen.
BYT SK
Vítej doma.
To vypadá dobře.
Tohle je miminko SK.
Vidím to.
MIŘ K VÝŠKÁM
Co je to?
To je dekorace. Je z Nigérie.
Tradiční. Používá se jako k požehnání.
- Vyčistit duchy? Démony? - Něco takového.
No, démony ne. Ale…
Vyčistíme to tady.
Je roztomilý, že se to tady snažil vyzdobit.
Ale taky si říkám, že SK opravdu miluje samet.
Je to fakt divný.
Přísahám, že má na sobě každý den samet.
Má sametovou postel. Má sametový gauč.
Sametové barové židle. Bože.
Až tohle uslyší, už si nikdy nevezme samet.
- Můj nájem končí v září. - Dobře.
Ale aspoň mám čas, abych se přestěhoval do školy a tak.
Takže přesun do školy bude v srpnu.
Super. Jo.
Mám z tebe radost.
Ze mě, nebo z nás?
No, myslím, že si asi nechám svoje bydlení, svůj byt.
Vyhovuje mi, že je hned vedle obchoďáku.
- Máš to blízko do práce. - Mám to kousek.
Tak jo.
- Bude to pro mě tak jednodušší. - Dobře.
Nemám moc ráda dojíždění, takže…
Tenhle byt si nechávat nepotřebuješ.
Nech si svůj byt.
- Jo. - A budeme prostě lítat tam a zpátky?
Jsem vděčný za to,
že jsem dostal plné stipendium.
Takže žádný studentský dluh.
Ale určitě budu muset snížit výdaje a žít jako student.
Musím říct, že jsem na tebe pyšná,
na tvoje studium a tak, ale…
co se týká mého života, nechci, aby jeho kvalita utrpěla.
Vím, že to asi zní hrozně,
když je člověk zamilovaný, na tomhle by nemělo záležet.
Ale myslím, že hodně pracuju, abych…
Abych prostě žila nezávisle a podle sebe a cestovala,
chodila na dobré večeře. Neutrácím zas tak moc.
Dobře, přeformuluju to. Je to relativní.
Ano, chodím jenom do Whole Foods. Na cenu nekoukám.
Nehtový salon.
Vlasy. Moje vlasy stojí asi 500 dolarů.
Kosmetika, masáže, chiropraktik, osobní trenér…
Můj život může být nákladný,
ale opravdu doufám, že kvalita mého života neutrpí.
Sním o tradiční pohádce?
Svatba, dům, dítě, společné finance?
Ano, to je pro mě ideální.
Ale nic z toho nás nečeká
ještě další dva, tři roky, protože SK nebude pracovat.
V Kalifornii má denní studium na vysoké
a tam je život ještě nákladnější než v Dallasu.
A vím, že SK bude
co nejvíc finančně nezávislý,
ale stejně budu mít dva lidi a jeden příjem.
Nežádám nic šíleného, ale rozhodně jsem se těšila,
že budu mít po svatbě lepší životní styl.
Já to vidím tak, že není problém,
abych se postaral
o tu část účtů, na které se dohodneme.
Zároveň se postarám o vše,
co bude souviset se školou. Chci, aby to pro tebe bylo
co nejvíc bezproblémové.
Pokud se vezmeme,
tak i když nebudeš bydlet v Dallasu,
měli bychom oba platit můj nájem.
To je fér.
Největší obavy mám asi z toho,
že Raven nebude ochotná dělat v určitých věcech kompromisy.
Hned na začátku jsem jí řekl,
že budu ještě studovat a nebude to procházka růžovým sadem.
Mám finanční rezervu, na kterou mohu spoléhat,
ale nemůžu ti poskytnout
až takovou podporu, jakou můžeš očekávat
po skončení studia.
Vím, že požádat někoho, aby opustil svůj sen a snil ten tvůj
je opravdu hodně.
Jsem ale připravený udělat vše pro to,
aby se cítila dobře.
Zároveň ale potřebuju, aby v některých věcech ustoupila. To je fér.
15 DNÍ DO SVATBY
- Zkoušela jsem tvou metodu praní. - Jakou mám metodu?
Hodila jsem všechno do pračky.
Akorát, že…
Ponožky.
když byly zamotané,
tak jsem je rozmotala.
- Já je házím, jak jsou. - A vyperou se dobře?
Jsou tam ponořené ve vodě. Perou se.
- Tak to podle mě nefunguje. - Mně to tak funguje.
Nutila tě máma doma pomáhat?
Dávali ti za to peníze?
Kapesné jsem neměl.
Museli jsme akorát zametat, vytírat a vynášet koš.
A když budeme mít děti, jaký máš názor
na chůvu a hlídání pro děti?
To bych rád.
- Tak jo. - To bych rád.
- Vím, že máme oba práci. - Jo.
- Cítíš to stejně? - Rozhodně. Ano.
Pomůžu ti je složit.
Máš tak malé oblečení.
- Tak moc ne. - Miniaturní. To neumím skládat.
Jo.
- Takže, děti… - Ano.
Jak to vidíš…
- Časově? - Časově, ano.
Jo, dobrá otázka. Nejdřív tak za dva až čtyři roky.
A můžu je mít libovolně dlouho.
Ty to možná budeš mít jinak.
Musím brát v potaz to,
že je mi 31 let a s věkem vzrůstají i rizika.
Jsou ženy, které čekají do 37, 38, nebo do 36
a děti jsou postižené.
Máma mě měla v 36 a bylo to v pohodě.
Až doteď jsem nevěděl, že je v tom nějaký problém.
Díkybohu, že byla 36 v pořádku.
Ale co bys dělal, kdybys zjistil,
že má tvoje dítě vrozené postižení a dalo by se ještě jít na potrat?
- Chceš si nechat dítě? - Ty vole, nemám si dítě.
- To bych nemohl. Ani hovno. - Jo.
Kluk, holka.
Nebo klidně transgender, cokoli.
Chci to dítě milovat.
Tři nohy, ať se narodí cokoli, bude moje. Naše dítě.
Já to mám asi jinak, protože se s tím setkávám v práci.
Bylo to emocionálně vyčerpávající
a smutné, že jsem denně brečela.
Například děti s Downovým syndromem
mají tolik komplikací.
Mají zdravotní komplikace a také problémy s učením
a já sledovala, jak takové trauma působí na rodinu.
Kdybych osobně věděla, že můžu…
Že to můžu zkusit znovu a třeba to podruhé vyjde lépe,
tak bych do toho upřímně šla.
- Vážně? - Jo.
Nikdy. To bych nedokázal.
Zvlášť, když jsme se o to dítě snažili.
Prostě to přerušit jen proto, že bude mít problémy
a my taky?
Jsem psychicky dost odolný na to, abych se tomu postavil.
Nemohl bych to takhle přerušit.
- Jo. - To je kurva drsný.
- To bych nemohl. Promiň. - Jo.
Není to jen moje rozhodnutí.
Jsem rozumný člověk.
Jo, celá ta věc s potratem, to prostě nemůžu. Ne.
A co neplánovaná těhotenství?
Teda… Můj postoj…
Pokud to bylo neplánované a ty pořád studuješ a jsi mladá,
tak ti to můžeme projednou odpustit.
- Jo. - Že jo?
A pokud na to
nejsi finančně připravená.
Pokud nemůže rodina pomoct,
tak je to hrozná situace
a myslím, že když jsi mladá…
Jednou bych to odpustil, ale znovu už ne.
Byl jsem mladá, hloupá.
Prostě… Jednou ano.
Jako rodič bych svému dítěti řekl: „Tak hele,
jednou ti to projde. Ale už to nikdy znova neposer.“
To je zajímavé. Nemyslím si, že můžeš prostě říct číslo.
Jako jednou a dost.
- Myslím, že… - Podle mě…
Co když bude podruhé znásilněna?
To je jiný příběh.
A potřetí máš sex s někým,
kdo schválně protrhne kondom?
Já nevím.
Tyhle dvě situace dávají smysl.
To není neplánované, to je traumatická událost.
Tam žádné číslo není, jen u těch neplánovaných.
- Měla jsem sex a jsem těhotná. - Jo.
Po jedné chybě by se měl člověk poučit.
A co Postinor? O tom si myslíš co?
To je jiná věc. Postinor je…
Postinor jsem už kupoval. Tohle znám.
To podle mě není to samé co potrat.
To se nedá srovnat s životem
a jeho přerušením.
To je prostě jen chvilka.
Já koupil Postinor i po použití kondomu, jsem paranoidní.
- Jo. - Je to spíš paranoia.
Víš?
Jo.
- Proč? - Nemůžu nikomu mluvit do života.
Pokud z nějakého, jakéhokoli důvodu potřebuješ potrat, jdi na něj.
Víš?
To je síla.
Trochu mě mrzí,
že moji rodiče nezvládli lépe
rozhovory o sexu, o tom, co to znamená,
protože pak by to asi nebyla tak tajemná záležitost.
Asi bych neměla sex tak brzy,
kdybych to věděla. Kdybych měla informace.
Taky jsem v rodině neměl rozhovor o včelách.
S rodinou? Vážně?
Nikdy.
A kde jsi získal informace?
- Škola? - Pokus a omyl.
- Aha, takže sem! - Kam to vlastně patří?
- Páni. To je vtipný. - Jo.
Moc ti děkuju
za otevřenost v rozhovoru
a tvoje názory a že jsem mohla říct,
co si myslím já, i když to bylo nepříjemné.
Děkuju za to.
Smyslem tohoto
je otevřít svá srdce a svou mysl.
Bartise je ochotný se učit, nebo alespoň ocenit,
kdo jsem a jaké jsou mé názory.
O potratu by měla rozhodovat osoba,
které se to týká.
Doufám, že do budoucna
tohle zvládne probrat se svou dcerou.
Jeho srdce, otevřená mysl
mi dávají pocit, že jsem se rozhodla správně.
Tolik mě učíš. Nevěděl jsem, že je to možné.
Díky, že jsi mi to zvládla říct.
To byl základ celého tohoto vztahu.
- Jo. - Otevřenost.
Díky za složení prádla.
Díky.
DŮM ALEXINA TÁTY
V pohodě, zlato?
Dobrý.
Poprvé se setká s mou rodinou.
Těšíme se. Já se těším.
Těším se. Jsem nervózní.
- Proč jsi nervózní? - První setkání se všemi.
Prostě buď sám sebou. Budou tě milovat jako já.
Jsou to blázni.
Jsou jako já, jen si to vynásob stovkou.
- Panebože. - Dobře.
- Ahoj, rodino. - Zdravím.
- Vypadáš krásně.
Děkuji.
- Brennon. - Morgan.
Těší mě.
Těší mě. Já jsem Brennon.
- Nápodobně. - Pojďte dál.
- Máte krásný domov. - Díky. Pojďte dál.
Ahoj!
- Díky moc. - Ahoj, zlato.
Chceš vidět…
Podívej. Toho si vezmu.
Já jsem Brennon.
Tak prej ne.
- Pojďte dál. - Ahoj všichni. Tohle je Brennon.
Ahoj, Brennone.
- Ahoj. - Chceš něco k pití?
- Dáš si pivo? Vodku? - Ano.
- Jak chceš. - Vyber si.
- Tequilu? - Je to test.
Odmítni a ukážu ti dveře ven.
Táta říkal, ať nikdy neodmítám drink.
- Kam si máme sednout? - Tady.
Výslechové křeslo.
Pověz mi o sobě něco.
Jmenuju se Brennon. Právě mi bylo 31. Nedávno…
- Dnes? - Nedávno.
- Všechno nejlepší. - Děkuji.
- L'chaim. - Mazel mazel.
- L'chaim je jako na zdraví. - Tak připíjíte?
Snad mě na konci večera nebudete nesnášet.
- Díky čemu jste se sblížili? - Díky všemu.
Hodně jsme mluvili o rodině, respektu,
máme stejný smysl pro humor.
Ona má takovou dominantní osobnost.
Prostě se nebojí říct přesně to, co si myslí.
Je charismatická. Zvnějšku vypadá drsně,
ale hodně jí záleží na lidech.
Je to hrozně hodný člověk.
Jsem do ní hrozně zamilovaný.
Je mi dobře,
cítím se v bezpečí a nikdy s ním nejsem nejistá.
Ptala jsem se ho, jestli vaří.
On řekl ano a já se ptala co.
Řekl „šakšuku“.
- To jsi řekl? - Jo.
- Ano, pane. - Prostě cože?
- Na to bych tě netipla. - Já prostě miluju jídlo.
Ochutnám úplně všechno.
První den jsem jí řekl, že miluju jídlo.
A já fakt miluju jídlo.
Možná to tak nevypadá.
- To mě překvapilo. - Miluju jídlo.
Podle mě kulturu nejlíp poznáte přes jídlo.
Máte nějaké obavy ohledně
jiné kultury, náboženství?
Křesťanství versus judaismus? Izraelci?
Kultura a rodina jsou důležité,
ptal jsem se, jestli potřebuju výuku,
protože o judaismu, ani izraelské kultuře nic nevím.
Myslím, že jsme více Izraelci než Židé.
Izraelská kultura.
- Židovské náboženství. - Ano, pane.
Jsme zcela otevření v tom, co cítíme. Nemáme filtr.
Ten v mojí rodině taky nemáme.
Naliješ mi?
Nedáváme pozor na jazyk.
A kolik jsi měl holek?
Vážných. Uvažoval jsi někdy o manželství?
- Ne, pane. - Nikdy?
U jedné to bylo trochu na pořadu dne, ale nikdy k tomu nedošlo.
- Jaký je tvůj nejdelší vztah? - Trval tři roky.
- Kdy byl ten vztah? - Skončil asi před rokem a půl.
Chodil jsi od té doby s někým?
- Byl jsem na rande. - Jo.
- Ale ne, madam. - Dost těch pánů a madam.
- Nejsem tak starej. - Taky mi tak říká.
To je jižanský respekt. Mně se to moc líbí.
Jak to vidíš s penězi?
Byl jsi někdy nezaměstnaný?
Ne, pane. Od svých 14 let ne.
- Co děláš? - Inženýr na úpravu vody.
Dobře. To je docela dobrý život.
- Miluju to. - Máš rád auta?
Miluju auta. Jsou zábavný. Ale nemám auto.
- Nepřijel jsi na koni, že ne? - Má auto, jen je obyčejný.
Mám SUV. Nic velkolepého.
- Máš povoz. - Ano, pane.
Obvykle to s lidmi umím, jsem nervózní.
Ale to nevadí.
Alexa není obyčejná holka.
Chci si s ním promluvit o samotě.
Pojďte mi pomoct vařit
a kluci se budou přečůrávat.
Teď tě předhazuju vlkům. To je ta chvíle, zlato.
Tak jo.
Jak znám Alexu, s chudým klukem nezůstane.
Překlad titulků: Zuzana Matějková