‎Da, Matty.
‎Da, categoric. Vreau să mă însor cu tine.
‎Da.
‎Acum un an, mi-am cunoscut perechea.
‎În premieră, ‎domnul și doamna Brennon și Alexa Lemieux!
‎Și mi-am schimbat definitiv viața.
‎Pentru mine n-a fost dragoste pe nevăzute.
‎Nu te iau de soț.
‎Nu.
‎Am terminat-o.
‎Bine, atunci.
‎UN AN MAI TÂRZIU
‎- Te iubesc! ‎- Scumpule!
‎Un bebe.
‎Cine e singur să vină la emisiune!
‎Fericirea mea e și a ta.
‎- Dar există și compromisuri. ‎- Bleguțule!
‎Cârnatul ăsta o să-mi placă.
‎Ovulele lui Nancy ‎sunt gata să producă bebeluși.
‎- Îți stă bine blondă. ‎- Cred că mă atingi.
‎Ne distrăm și noi.
‎Mă sperie revederea cu el.
‎Să n-o iau de la capăt.
‎Credeam că o să rămânem împreună după…
‎- Pe bune? ‎- După nuntă.
‎Sunt mai îndrăgostit ca niciodată.
‎Acum procedăm ca la carte.
‎Trebuie.
‎Simți că ai întemeia o familie cu el?
‎Există provocări. ‎Nu putem trece de ele cu una, cu două.
‎DALLAS, TEXAS
‎AEROPORTUL DALLAS/FORT WORTH
‎TOALETE ‎PRELUARE BAGAJE
‎INTRAREA INTERZISĂ
‎- Ce mai faci? ‎- Ce mai faci?
‎- Ești gata ? ‎- Da. Tu? Cum te simți?
‎- Mi-e o foame de lup. ‎- Și mie.
‎DRAGOSTE PE NEVĂZUTE ‎DUPĂ ALTAR
‎CASA TATĂLUI ALEXEI
‎Bună!
‎Bună, Sneaky! Bună, Sneakers!
‎- Bună! ‎- Alexa, ce mai faci?
‎TATĂL ALEXEI
‎- Cine mă pupă primul? ‎- Liniștește-te!
‎S-au întors alde Lemieux.
‎Shabbat shalom!
‎Căsnicia e grozavă.
‎Îl ai alături pe cel mai bun prieten
‎și viața e mai frumoasă ‎când e trăită în doi.
‎Totul e mai bine.
‎Trai pe vătrai. T-R-A-I.
‎T-R-A-I?
‎- Trai. Știu ortografie. ‎- Da.
‎Noroc!
‎- Unde sunt părinții tăi? Întârzie. ‎- Vin din afara orașului.
‎- Vin călare? ‎- Durează.
‎Vin cu căruța cu coviltir. ‎Așa am venit și eu.
‎Se întâmplă chiar acum! Nu e…
‎Asta a trebuit să suport.
‎Și încă trebuie. ‎Dar am surzit. Nu prea mai aud.
‎Cred că alcoolul își face efectul.
‎- L'chayim! ‎- L'chayim!
‎Cum v-a mers anul ăsta?
‎Mă încântă gândul de a avea copii.
‎Mai ales că Brennon va fi un tată minunat.
‎Asta îmi dă încredere, ca mamă.
‎Să stai bine cu nervii ‎când începi să faci copii!
‎E foarte stresant.
‎Chiar dacă vă înțelegeți, ‎e stresant când ai copii.
‎Dacă se întâmplă, aia e.
‎Nu ne-am protejat niciodată.
‎Înțelegi?
‎Cum a vrut Dumnezeu.
‎O scoți și te rogi.
‎Da, exact.
‎În dormitor e totul bine.
‎Bine? Aș spune că mai mult de atât, dar…
‎- Ziceam și eu… ‎- Facem sex la greu.
‎Îmi place.
‎Iar Brennon e, știți voi…
‎- E… ‎- Mângâiere dublă.
‎Drăguț. Înseamnă că stau bine.
‎- Presupun. Nu știu. ‎- Bine.
‎Da, așa e. E un adevărat cavaler.
‎Te încântă ideea de a fi gravidă? ‎Cu burta la gură?
‎Nu mă deranjează. ‎Fac cezariană, nu scot nimic pe dincolo.
‎- E prea strâmt. ‎- Mie mi-a plăcut așa.
‎Mă bucur pentru tine.
‎Dar îmi prefer vaginul în forma actuală.
‎- Își revine. E un mușchi. ‎- Da. Nu, pur și simplu…
‎Nu vreau să trebuiască să-și revină. ‎Vreau operație.
‎Să scoată bebelușul imediat. ‎Nu prin vagin.
‎Îți sunt mamă vitregă, dar și prietenă. ‎V-ați gândit la nume?
‎Am tot auzit:
‎„Ce sexy e mama ta vitregă! ‎Ce sexy e mama ta!” Da, știu.
‎Și devii bunică.
‎După zece ani ‎de „ce sexy e mama ta vitregă”.
‎O să fii bunica Momo.
‎Bunica Momo. Bine.
‎Sună foarte natural. Bunica Momo.
‎Arborele genealogic…
‎N-ar fi mai ciudat ‎să fim gravide concomitent?
‎E ca în ‎Sister Wives.‎ Nu mă încântă…
‎Să fim gravide concomitent?
‎Bunica Momo.
‎O bunică sexy. Așa o să pară.
‎Te iubesc.
‎Bună!
‎- Mă bucur să te văd. ‎- Și eu.
‎- Ce faci? ‎- Bună!
‎Bun-venit la cina de sabat! ‎Shabbat shalom!
‎Am făcut câteva reuniuni de familie.
‎Mâncăm ‎challah,‎ bem niște vin.
‎- „Challah”‎ sună ca ‎„holla”. ‎- ‎Da, exact.
‎Tradițiile familiilor noastre se amestecă.
‎A zis că primim ‎„holla”.
‎Este… Da. Se pronunță ca ‎„holla”.
‎Dar, de scris, se scrie ‎„challah”.
‎- Cum? ‎- E un fel de pâine.
‎Uneori e haos ‎să încerci să împaci toate tradițiile.
‎Îi mulțumim Domnului pentru pâine
‎Dar acum ‎ai mei sunt convertiți la iudaism.
‎- Toți. Și-au făcut lecțiile împreună. ‎- Da, exact.
‎Mulțumesc că sunteți cu noi de sabat.
‎Ni se extinde familia. ‎Vă iubim pe toți. Mulțumesc!
‎- Mulțumim. ‎- Mulțumim.
‎Vă iubim.
‎- L'chayim! ‎- Noroc!
‎L'chayim!
‎Noroc!
‎Noroc până în capătul mesei!
‎Ce îți place cel mai mult în căsnicie?
‎Cel mai mult îmi place…
‎Tovărășia pe care mi-o oferă.
‎E alesul meu. E homarul meu.
‎E de bine?
‎Da, homarul e de bine. ‎Chiar e gravat pe verigheta mea.
‎- „Ești homarul meu.” ‎- N-o să înțelegeți.
‎- E din ‎Prietenii tăi. ‎- Tinerii știu.
‎Zi-i de clești!
‎Când se prind homarii cu cleștii.
‎- Sunt încleștați. ‎- Nu se pot deprinde.
‎Înainte sau după ce sunt mâncați?
‎Nu. V-ați gândit că suntem duși cu pluta?
‎Când am zis: „L-am adus acasă pe ăsta.
‎Îl știu de două săptămâni ‎și mă mărit cu el.”
‎- Absolut. ‎- Am crezut că glumești.
‎Vrei să-ți schimbi cuvântarea de la nuntă?
‎Chiar vreți să fiu sincer?
‎- Da. ‎- Da.
‎Bine. Îl detest.
‎Bine.
‎Bine. Bun.
‎Nu. Sunt… plăcut surprins.
‎Ăsta e el. Respectuos și muncitor.
‎Mereu ți-am spus ‎că ți s-ar potrivi un băiat de la țară.
‎Și, fără supărare,
‎cred că ea e șefa.
‎Aș mai modera asta.
‎Zici?
‎- Clar. ‎- Absolut.
‎Doamne! Nu.
‎- Sunt sincer. ‎- Bine.
‎Tatăl Alexei și relația mea?
‎Nu știu, e ciudat. Nu spun „vulgar”.
‎Ce mai ziceți?
‎Dar se cam ia de mine.
‎Dacă bagi bățul prin gard, există efecte.
‎Trebuie să știi de glumă.
‎În locul tău, ‎aș întoarce roata, dar nu e ușor.
‎Avem o relație echilibrată, mersi.
‎- Zice ea. ‎- E și el șeful. Sau eu. Cum e nevoie.
‎Reunirea familiilor noastre…
‎- A fost ceva minunat. ‎- A fost grozav.
‎Îmi făceam multe griji.
‎De ce?
‎Fiindcă ești scumpetea mea. ‎Este… Înțelegeți.
‎Da.
‎Bren-Bren al meu.
‎E pe mâini bune.
‎Copiii noștri o să aibă ‎trei rânduri de bunici.
‎- Da. ‎- E grozav pentru noi.
‎Avem cu cine îi lăsa.
‎Noroc!
‎Pentru familie!
‎- Familie! ‎- Noroc!
‎Ditamai familia.
‎Cling-cling!
‎- Uite ce pufoșenii! ‎- Cățeluși!
‎- Bună! ‎- Hai, băiete!
‎Jaxon, trebuie să fii autoritar.
‎- Hai, băiete! ‎- Sunt mari.
‎Bine. Du-te la joacă!
‎Cel mai frumos în căsnicie ‎e că el e drăgăstos.
‎Așa faci. Când suntem singuri, ‎zice: „Vino! Ce scumpă ești!”
‎Îmi gângurește, mă alintă.
‎Voi n-o să auziți.
‎- Doar eu. ‎- Doar ea aude asta.
‎Clar.
‎Tare îmi vine să sar sub furtunul ăla.
‎Luăm un buldog?
‎- În niciun caz. ‎- De ce?
‎- Sunt mișto. ‎- Nu.
‎Vreau o cățelușă.
‎Sunt mai drăguțe.
‎Chiar semeni cu câinele tău.
‎- Mânuțe, piciorușe. ‎- Am picioare scurte.
‎Are trunchi lung ‎și picioare scurte. Ca mine.
‎- Zici că e fiu-tău. ‎- Asta e.
‎Jaxon e băiatul meu. ‎Ea insistă să-l castrăm.
‎Da. Prea coțăiește tot.
‎Îi place să doarmă fără chiloți.
‎- Ba nu… ‎- Când vine câinele…
‎- Nu se simte bine. ‎- Da, chestia e…
‎E multă agitație sub pătură
‎când mișună un cățel lățos pe acolo.
‎E greu.
‎Bine. Asta trebuie făcut.
‎E timpul să-ți sterilizezi câinele.
‎Îl castrez, fiindcă e băiat.
‎Da, îl castrezi.
‎Nu sunt expertă în câini.
‎- Da. ‎- Dar asta trebuie făcut.
‎Nu știu dacă o s-o fac, sincer.
‎Ba da, e timpul.
‎Până luăm alt câine, ne trebuie casă.
‎- Da, clar. ‎- Vreau casă.
‎- Clar. ‎- Dar în Dallas.
‎Sau cumpărăm una în Fort Worth ‎și ne mulțumim cu asta.
‎Cu 800.000 de dolari ‎iei ditamai casa acolo.
‎Aici iei o cocioabă.
‎Îți respect opinia.
‎- O respecți, dar nu contează. ‎- Nu contează.
‎Mai vedem.
‎Nu stai într-un cartier grozav.
‎- Nu? Ce tot spui? ‎- Așa e.
‎- Ba e fabulos. ‎- Au găsit un cadavru în tomberon.
‎Bine, fată, hai să…
‎Așa se spune.
‎Suntem împreună de un an ‎și vrem să ne mutăm împreună.
‎Mergem la inspirație ‎și o să facem cum simțim că e bine.
‎Știm doar că cel mai bine e
‎să așteptăm puțin ‎înainte să ne mutăm împreună.
‎Dar n-am fi împreună acum ‎dacă n-am fi zis „da”.
‎De acord.
‎Când ne mai certăm, îmi zic: ‎„Nu degeaba m-a luat de soție.”
‎Adică mă iubește, evident.
‎Se vede alături de mine în viitor.
‎Nu cred că aș gândi la fel
‎dacă ne-am fi refuzat la altar ‎și apoi ne-am și certa.
‎Știam că vrem să fim împreună,
‎dar a trebuit să lucrăm la relație.
‎A trebuit, cred, să ne transformăm fiecare
‎în ce avea nevoie celălalt.
‎Dacă ne mutam din prima împreună? ‎Cine știe cum era?
‎Ca să meargă relația așa cum vrem, ‎așa trebuie să procedăm.
‎- Nu regretăm deloc. ‎- Așa e.
‎- Mai zi și tu, dacă vrei! ‎- Nu. Da, este…
‎- Da. ‎- Da.
‎Relația noastră a pornit de la comunicare.
‎- Apoi, comunicarea s-a… ‎- Exact.
‎- Nu zic c-a fost rău… ‎- A fost.
‎A trebuit să învățăm ‎cum să reacționăm în unele situații.
‎- Recunoaște, făceai ca trenul… ‎- Păi nu mă ascultai.
‎Nu mă ascultai când vorbeam.
‎- Și mă înfuriam. ‎- Da.
‎Iar tu te înfuriai fiindcă mă înfuriam.
‎Și apoi…
‎Da.
‎Dacă îți spuneam acum un an ‎că ai piciorușe…
‎te enervai.
‎- Pentru evoluție! ‎- Pentru evoluție!
‎- Nu zic de picioare… ‎- Nu de… Alea nu mai evoluează.
‎Pac!
‎M-am înecat.
‎- Casă, dulce casă. ‎- Aleluia!
‎- Acasă! ‎- Bună, copii!
‎Am ajuns acasă!
‎- Mi-e foame. ‎- Pornesc friteuza cu aer cald?
‎Bine, șefa friteuzelor!
‎Zilele trecute mă gândeam ‎că ție îți place mâncarea îmbibată în sos,
‎iar mie, crocantă și uscată.
‎- Îți plac tocanele, supele… Da. ‎- Supele.
‎- Nu-mi plac sosurile. ‎- Dar ne plac condimentele.
‎Dacă nu-ți place mâncarea picantă, ‎ești dubios.
‎Înseamnă că ai un suflet searbăd. ‎N-ai trecut prin viață.
‎După nuntă, ‎eu și SK am făcut un pas înapoi.
‎Am trecut ‎print-un moment important de reflecție.
‎Eram copleșită de emoții.
‎Juri s-o iubești, s-o onorezi, ‎s-o prețuiești și s-o protejezi,
‎lepădându-te de toate, ‎și să fii pe veci al ei?
‎Dacă e așa, spune „da”!
‎Nu.
‎Simt că azi nu e momentul optim ‎să facem asta.
‎Atunci m-am speriat, ‎dar acum ne merge mult mai bine.
‎Și e fantastic.
‎Oricine are nevoie ‎să-și condimenteze viața.
‎- Tu ești condimentul meu. ‎- Era să… De ce?
‎Nu mai suntem logodiți,
‎dar suntem împreună.
‎E bărbatul meu. E iubitul meu.
‎Bărbatul meu.
‎Tu când vii la Pilates?
‎Dacă vin, nu vreau să fii antrenoarea.
‎- Facem împreună. ‎- Să nu-ți predau?
‎Ia-mă ușor!
‎Pentru mine, ești iubita mea. ‎Pentru elevi, ești antrenoarea de Pilates.
‎- Da. ‎- Nu vreau să aud asta.
‎Mi-a venit foarte greu să spun „nu”.
‎A fost printre cele mai grele decizii
‎din toată viața mea.
‎Nu am vrut să accept
‎ceva de care nu eram absolut sigur,
‎dar m-a impresionat ‎ce înțelegătoare a fost.
‎- Nu vreau să aud asta. ‎- Aoleu…
‎Imediat după altar, ‎m-am întors la școală, în California.
‎Amândoi am luat o pauză de gândire.
‎Dar am păstrat legătura.
‎Am început să evaluăm ideea ‎de a ne relua relația.
‎Ne-am dat seama că încă ne iubim
‎și am pornit de acolo.
‎N-am încredere ‎că n-o să mă muncești mai mult.
‎- Știu la ce trebuie să lucrezi. ‎- Exact.
‎De asta și vreau, ‎fiindcă știu ce ai de făcut.
‎Bine.
‎Când sunt cu Raven, mă simt de neoprit.
‎O iubesc din suflet și nu vreau s-o pierd.
‎Școala mă rupe în două. Efectiv.
‎Sunt mândră de tine.
‎Deși ai stagiatura, serviciul și școala,
‎nu m-ai neglijat nicio clipă anul ăsta.
‎- N-am simțit deloc asta. ‎- Da.
‎- Nu e deloc ușor. Știi? ‎- E nevoie de multă organizare.
‎Trebuie să fii organizat.
‎Așa ne imaginăm viitorul împreună
‎și știu că așa o să ajungem acolo.
‎Uite la noi!
‎Ce faci, dră Nance?
‎- Bună… De ce suntem asortați? ‎- Amândoi în roz, poftim!
‎- Ia-mă în brațe! ‎- Doamne!
‎Bună!
‎- Te-ai făcut blondă? ‎- Da.
‎- Ce schimbare! ‎- Da.
‎- Îmi place. ‎- Gata vara!
‎- Schimb lookul. ‎- Îmi place.
‎Acolo e apă, aici e Old Fashioned.
‎Old Fashioned? Azi bagi whisky?
‎Păi… să mă detensionez puțin.
‎Da, știu.
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Mama și sora ta știu că ne vedem? ‎Le-ai spus?
‎Da, le-am spus că ieșim.
‎Ai tăi știu? Steve știe?
‎Nu, nu știu.
‎- Nu? ‎- Sincer, nu știu nimic.
‎Deci degeaba le transmit salutări ‎tatălui tău sau lui Steve.
‎S-ar înțelege greșit.
‎Da, de acord.
‎Ne-am văzut des în ultimul an.
‎Nancy a fost singura mea logodnică. ‎Cu alte foste iubite n-am ajuns la altar.
‎Ne înțelegem bine, ne distrăm.
‎E logic s-o vreau în viața mea.
‎Mereu am fost discretă
‎cu tot ce privește ‎relația mea, banii mei, viața mea.
‎De obicei anunț în ultima clipă: ‎„Mamă, mă mut la San Francisco.
‎Vii cu mine până acolo?” Și vine.
‎Familia mea a avut mereu încredere ‎și m-a lăsat să fac ce vreau.
‎Când am zis: ‎„Apropo, m-am logodit și…” Înțelegi?
‎„O să mă mărit, o să fac nuntă și asta e.”
‎Ei, care mă cunosc perfect, au zis: ‎„A luat decizia optimă.
‎Știe ce face, are capul pe umeri.”
‎Prin urmare, gândul la ziua nunții
‎i-a emoționat profund.
‎Pentru ei însemna
‎că, în sfârșit, ‎își duc surioara sau fiica la altar…
‎Da.
‎Și o dau iubitului ei.
‎Le dădusem cuvântul meu ‎că e totul pe bune.
‎Că te iubesc, că tu ești alesul meu.
‎Și eu am spus „da”.
‎Iar ce a urmat cred că pentru ei a fost…
‎Ei au exprimat durerea ‎pe care o simțeam și n-o puteam verbaliza.
‎M-ai adus aici. Ai adus-o pe mama ta.
‎E decizia noastră.
‎De ce să facă toate astea,
‎să ne aducă aici, ‎să ne pierdem vremea, cu sora mea?
‎Eu nu ți-aș fi spus așa. ‎Eu iubesc, nu mă războiesc.
‎Așa spun și eu mereu.
‎- Nu mă războiesc. ‎- Da.
‎Așa că pentru mine a fost…
‎Ei te urau mult mai mult, ‎fiindcă nu se îndrăgostiseră de tine.
‎La asta se rezumă totul. ‎Nu-s supărat pe ei. Înțeleg…
‎Le înțeleg emoțiile intense. ‎Fiica lor era acolo…
‎- Pe moment, am rămas mască. ‎- Normal.
‎- Dar, reflectând… ‎- Credeam că vă bateți.
‎Iubire, nu război.
‎Și eu iubesc, nu mă războiesc. ‎Dar mă enervasem rău.
‎- Da. ‎- În fine, s-a dus.
‎Da. Energia ta, gândirea ta pozitivă…
‎Îmi place să-ți fiu în preajmă. ‎Ești un om bun.
‎Oamenii buni sunt greu de găsit.
‎E logic să te vreau în viața mea.
‎Și nu cred că va înțelege cineva asta.
‎Vreau să te poți baza pe mine.
‎De acum, ‎să-mi spui ce pot face pentru tine!
‎- În brațe! ‎- Te porți frumos?
‎- Mereu. ‎- O să te porți frumos?
‎- Mă port cel mai frumos. ‎- Bine.
‎- Tu? ‎- Nu m-am purtat frumos?
‎Să scot lista cu ce mi-ai făcut?
‎- Te rog! ‎- E goală. N-am nicio listă.
‎- Bună, doamnelor! ‎- Ne dansezi?
‎- Ca Selena? ‎- Bună, scumpete!
‎- Trăiască regina! ‎- Iat-o!
‎- Doamne! Bun-venit la noi în dojo! ‎- Bună!
‎- Bun-venit! ‎- Bună!
‎I-am zis lui Brennon ‎că, dacă schimb tabăra…
‎Pe Raven o aleg. Normal!
‎I-am zis: „Să nu-ți vină idei! ‎M-ai ales, eu sunt singura.” Asta e.
‎- Doamne! ‎- Bună!
‎- Bună!
‎- Cel mai mare scaun. ‎- ‎Chaise.
‎- Aici. ‎- Bun-venit la șuetă!
‎- Bună! ‎- Arătați superb.
‎- Da. ‎- Ce culori vii!
‎Scumpo!
‎- Nu te-am văzut de secole. ‎- Mi-ai lipsit.
‎Și tu, mie.
‎Ce ați mai făcut?
‎Eu, nimic.
‎Ai fost ca Aoki. ‎Ai făcut pe DJ-ul, sub reflectoare…
‎- Te-ai plimbat… ‎- Vegas…
‎- Am fost prin Vegas, da. ‎- Evident.
‎Și a apărut un bărbat în viața mea. ‎Îl cheamă Paul.
‎- Doamne! Ce veste! ‎- Ce? Bine.
‎- „Eu, nimic.” ‎- Vegas și mai cum? Cine e Paul?
‎E terapeutul meu.
‎- Bine! ‎- Terapeutul.
‎- Mai bine așa. ‎- Îmi schimbă total viața.
‎- Bravo! ‎- Discut cu el.
‎Mi-am pierdut tatăl la 13 ani…
‎Mi-a lipsit mereu ‎perspectiva masculină asupra vieții.
‎Voiam și să știu dacă a fost vina mea.
‎Să-mi spună un bărbat: „Da, e vina ta.
‎Ți se năzare, nebuno.”
‎Am avut multe de lămurit.
‎În retrospectivă, ‎Cole a fost ultimul element
‎din cutiuța mea cu „povestea lui Zay”.
‎Îmi mențin decizia
‎și mențin tot ce am spus.
‎Dar apoi am avut multe de lămurit.
‎M-ai jignit.
‎Mi-ai distrus încrederea în mine.
‎Și detest acest efect al tău asupra mea.
‎Iubirea nu te face să suferi așa.
‎Nu te pot lua de soț. Nu.
‎Momentan, sunt cât se poate de singură.
‎Să curgă mesajele!
‎Le aștept.
‎Ura!
‎Simt că am lucrat suficient la mine
‎și că sunt în poziția optimă ‎pentru o relație sănătoasă.
‎Și sper să-mi găsesc perechea.
‎Cum e să ai soț?
‎Până la urmă, eu nu m-am măritat. ‎Sunt curioasă.
‎Ai scăpat la mustață, să știi.
‎- Așa e. Bine. ‎- Se fleșcăiește treaba.
‎În fine… Nu, e grozav cu Brennon.
‎După prima lună am avut câteva probleme
‎și i-am zis: „Nu ne-am pus verighetele ‎și gata, sunt a ta.”
‎- Da. ‎- Trebuie să ne recucerim zi de zi.
‎De asta am nevoie, ‎să văd că auzi ce spun
‎și că acum putem vorbi ‎despre absolut orice.
‎Sau, când facem sex, să spun: ‎„Asta a fost chiar… Ce ai făcut…”
‎- Stimulare pozitivă. ‎- „Mi-a plăcut mult.”
‎Zic: „Și aia mi-a plăcut. ‎Stai deasupra, azi am reflux gastric!”
‎Doamne! Reflux gastric!
‎Vouă cum vă merge?
‎Bine. Mie și lui SK ne merge bine.
‎Stă aici sau tot…
‎Nu, mai are un an de școală.
‎- Cum merge relația la distanță? ‎- Foarte bine.
‎Firește, există provocări.
‎- Distanța e mare. ‎- Da.
‎Nu putem trece de ele cu una, cu două.
‎Da.
‎Dar, la nivel de comunicare și încredere, ‎am evoluat enorm.
‎Avem un apartament al nostru.
‎E drăguț.
‎Ce frumos!
‎Ce va urma? Nu știu.
‎- Colleen, tu n-ai spus nimic. ‎- Cum e cu Matt?
‎Eu și Matt stăm foarte bine.
‎Ne-am încontrat în primele șase luni,
‎amândoi fiind încăpățânați.
‎Ne tot încontram, dar apoi ne gândeam:
‎„Ce opțiuni avem?”
‎Ori plecam, ‎ori continuam să luptăm pentru noi.
‎Nu degeaba tot reveneam unul la altul.
‎Sincer, ne adorăm ‎și ne respectăm reciproc.
‎Acum suntem ‎într-o fază extrem de drăgăstoasă.
‎Suntem grămadă unul pe altul. Adică…
‎Nu vrem să ne grăbim, să stricăm totul.
‎Cred că ați luat o decizie foarte bună
‎când ați ales să locuiți separat, ‎fiecare cu viața lui.
‎Nu mă mut cu el ‎până nu castrează câinele. Știați?
‎Nu l-a castrat și coțăiește…
‎Nici gând!
‎- Tot. E aiurea să fii… ‎- Nu!
‎Dă-l dracu' de câine! Dar…
‎- E… ‎- E drăguț cățelul.
‎- Un cârnăcior cu cârnăcior. ‎- O fi, nu știu.
‎- Dar tu ești soția lui. ‎- Da.
‎Colleen e prima, pisi!
‎Da, jumătatea ta primează.
‎Nu știam de câinele-cârnăcior.
‎Habar n-aveam. Un câine?
‎Nu te supăra, dar câinele ‎nu e mai important decât soția ta.
‎Cârnatul ăsta o să-mi placă.
‎- Măsura lui Bartise. ‎- L-ai ars!
‎Cârnatul ăla ‎n-o să te traumatizeze emoțional.
‎S-auzim!
‎Am încercat să fim prieteni.
‎- Pentru mine… ‎- Ați…
‎- N-am mai fost împreună. ‎- Bine.
‎- Zău? ‎- Am aruncat o privire și ea: „Știu.”
‎Într-o singură seară am fost mai intimi.
‎La următoarea întâlnire ‎i-am stat în poală.
‎A doua zi mi-am dat seama ‎că nu e în regulă.
‎Principalul meu defect ‎e că nu știu să impun limite,
‎fiindcă l-am iubit.
‎Ai zis „da” la altar. ‎Dacă zicea și el, erați căsătoriți.
‎Și aveam cu totul altă discuție acum.
‎Eu te sfătuiesc să faci ca mine. ‎Pentru mine, e perfect să nu țin legătura.
‎Da. Îmi place atitudinea.
‎Bun. O să dau o petrecere.
‎Ce bine!
‎Doamne, cu ce ocazie?
‎E ziua mea. Sunt emoționată. ‎Se termină anul meu de aur.
‎- Va fi o serată excepțională. ‎- Ce tare!
‎Ceva colosal. ‎Mi-ați văzut fundul? Ceva măreț.
‎Ai magazine preferate?
‎Îmi plac diamantele. Se găsesc peste tot.
‎Tare!
‎Bine.
‎O să fie cea mai frumoasă petrecere.
‎Vreau ceva măreț.
‎Să fie totul stilat, negru, sexy, elegant.
‎- Distracție. ‎- Ești simandicoasă.
‎- Da. ‎- Da. De nivelul Met Gala.
‎Evident, am decis ‎să invităm pe toată lumea.
‎- Vine și Cole. ‎- Nu-i nimic.
‎Am vrut să-i invităm pe toți. ‎Dacă vine, vine.
‎Era de așteptat.
‎Să vii într-o rochie ‎mulată pe fund și sâni!
‎- Nu-i arunc băutura în față. ‎- Și divertisment?
‎Avem.
‎- Cole. ‎- Cole.
‎Un clovn! E un clovn!
‎Jonglează cu semnale de alarmă. Dubios.
‎Beau pentru asta!
‎- Noroc! ‎- Pentru ziua ta!
‎Da.
‎TAVERNA SYLVAN AVENUE
‎Comand o Mimosa.
‎- Hai! ‎- Da.
‎E prea devreme ‎ca să beau altceva într-o vineri.
‎- E 11:00. ‎- Nu e devreme.
‎- Undeva e ora 17:00. ‎- E brunch.
‎Ne aduceți niște Mimosa? Mulțumesc.
‎Mi-a mers bine. ‎După nuntă am fost ocupat.
‎Am vrut să uit, ‎așa că m-am îngropat în muncă
‎pe cât posibil.
‎Ies cu fete,
‎vorbesc cu lumea,
‎dar n-am întâlnit pe cineva ‎cu care să vreau o relație serioasă.
‎Mă gândeam să mă mut
‎la San Diego.
‎Eu îți tot spun asta.
‎Vreau un loc aventuros.
‎- Da. ‎- Asta vrem toți.
‎Să fac surfing, ‎să găsesc o gagică în bikini
‎și s-o cer de nevastă.
‎Și… mă declar mulțumit.
‎Pare foarte simplu, nu?
‎Ți-ai dorit mereu pe cineva cu suflet bun.
‎Da.
‎Și, la final, ‎ți-ai dat seama că nu era așa.
‎Da.
‎Înțelegi?
‎Știți că nu am vorbit deloc cu Zay?
‎Ce chestie! Cât a trecut? Un an?
‎Mult.
‎Credeam sincer ‎că o să spună „da” la nuntă.
‎Și, dacă nu spunea „da”,
‎că o să ne continuăm relația.
‎Dar ea…
‎M-a mințit până la capăt. ‎Pe bune, m-a jucat pe degete.
‎Am avut o legătură serioasă, ‎o iubire adevărată
‎și o relație pasională.
‎Am dat o mare șansă iubirii, cu Zay.
‎Nu regret deloc relația, ‎ci doar suferința pe care a provocat-o.
‎A fost o zi absolut traumatizantă.
‎- Da. ‎- Pur și simplu…
‎A fost dezgustător să trec prin asta.
‎- M-a durut să asist. ‎- Da. Așa a fost.
‎- Tu nu i-ai fi făcut asta. ‎- Nici gând!
‎- Dacă spuneai primul. ‎- Nu!
‎Știu că o spun ‎fiindcă n-am mai vorbit de mult cu ea
‎și acum a devenit ‎un fel de amintire bizară.
‎Dar și în ziua de azi am rămas derutat.
‎Da.
‎Să susțină că râdeam de ea că e grasă, ‎când nu făceam asta…
‎Mandarine. Alea mici.
‎- Sunt fructe. ‎- Au câte 30 de calorii, dacă au.
‎Mai degrabă sunt de dietă, ca grepfrutul.
‎Și țelina. Da.
‎- Nu e grasă. ‎- Da.
‎Nu cred asta.
‎Nu cred ‎că mi-a trecut asta prin cap vreodată.
‎N-ai sorți de izbândă cu cineva ca ea. ‎Unde e logica?
‎N-au nicio calorie.
‎Nu știu ce conțin, dar îți fac bine. ‎Au vitamine și de-astea.
‎Fac bine corpului. Nu știu.
‎Nu pricep. Zău!
‎Și acum o iau de a capăt ‎fiindcă o văd peste o săptămână.
‎O știți pe Alexa? Nu.
‎- Nu. ‎- Nu.
‎Dă o petrecere de ziua ei ‎peste o săptămână.
‎Și o să vină toți?
‎O să vină toți la ziua ei.
‎Ce vrei să-i spui când o s-o vezi?
‎O parte din mine vrea ‎să-i spună lucruri care s-o doară,
‎dar cealaltă parte, ‎80% din Cole, o iubește pe Zay.
‎Fiindcă e o persoană ‎minunată, extraordinară.
‎Dar 20% din mine spune: ‎„Zicem ce avem de zis? Hai!”
‎- Mă stresează revederea. Jur. ‎- Mă bucur că te putem ajuta.
‎Doamne!
‎- Gata? ‎- Albastru 82.
‎- Bine. ‎- Albastru 82, grămadă!
‎- De ce faceți ‎shotgun? ‎- Chiar, nu?
‎A atins terenul.
‎- Nu poți mai sus? ‎- Un punct în urmă.
‎Faceți cum faceți de obicei! ‎Loviți la bază! Hai!
‎- Nu-ți bate capul cu asta! ‎- Sub centură!
‎La naiba!
‎Bine.
‎Mă bucur să-i revăd pe toți.
‎E ceva vreme de când nu ne-am mai văzut ‎și n-am mai făcut ceva împreună,
‎cel puțin cât am fost aici.
‎- Fă ca Dak Prescott! ‎- Cu viteză maximă!
‎Nu!
‎O să încaseze asigurarea.
‎Bun meci!
‎- Bravo! ‎- Bine. Să bem câte un păhărel!
‎- Ca pe vremuri. ‎- Să ne distrăm!
‎- E de efect. ‎- Ca întotdeauna.
‎Sunteți gata?
‎Final de joc!
‎A funcționat!
‎Domnilor, ar fi bine să mâncăm ceva.
‎- Haideți! ‎- Frigărui!
‎- Și inele de ceapă. ‎- Un platou mare.
‎Te saturi din asta.
‎Împărțim? Sau ești egoist?
‎Sunt egoist, dar poți să guști. Numai tu.
‎Dacă iau și ei, ‎fac ca în ‎Walker, polițist texan.
‎Mi-e dor de Cole.
‎- E invitat la petrecere? ‎- Care e treaba?
‎Mi s-a spus că se trimit invitații…
‎- Așa… ‎- Bine. Ce părere ai?
‎- Nu-s încântat. ‎- Fiecare cu ce-l doare.
‎Puteți fi prieteni cu cine vreți. ‎Eu o să-l evit.
‎- Bine. ‎- SK, cum vă merge?
‎Sunt în vacanță. ‎M-am întors în Texas pe vară.
‎Drumul e foarte scump, vă spun sincer.
‎- Da. ‎- Cred.
‎Fac drumul ăsta du-te-vino ‎de aproape un an.
‎- Da. ‎- Avem apartamentul nostru.
‎- Ne-am mutat împreună. ‎- Mișto!
‎L-am decorat împreună. ‎Chiar ne-am făcut un cămin.
‎E foarte plăcut ‎să mă îndrăgostesc din nou firesc.
‎Mă bucur pentru tine.
‎Ce tare, frate! Ce veste mare!
‎Pare foarte firesc.
‎În ultimul an, mi-am dat seama ‎că femeia asta nu e degeaba în viața mea.
‎Nu degeaba am ales-o.
‎Asta ne-a dat ocazia
‎să recunoaștem sincer ce ne place
‎și ce nu.
‎Ne-a oferit o temelie solidă.
‎A fost extraordinar ‎să văd cum evoluează relația.
‎Cum e cu Nancy? Adică…
‎Ieri, la prânzul cu ea, ‎mi-am dat seama de ce m-am îndrăgostit.
‎- E fantastică. ‎- Mai simți ceva pentru ea?
‎- Nu la modul romantic… ‎- Ei i-ai spus?
‎Nu, ea e… Cred că știe deja.
‎Una e să crezi că știe, alta e să-i spui.
‎I-am zis „nu” la altar. ‎Nu știu ce mai e de zis.
‎Da, dar se poate gândi ‎că puteți relua relația.
‎- Fiindcă n-ai zis „nu” pe șleau. ‎- Nu.
‎Înțelegi?
‎Nu cred că Nancy mă mai iubește.
‎Dar în ultimul an a fost… ‎Am discutat asta și cu celelalte fete…
‎Sunt prietenos, flirtez ‎și ar putea înțelege:
‎„Mă atragi. Mai există speranță.”
‎Ca să fim prieteni, ‎asta trebuie să dispară.
‎Cred că putem fi buni prieteni.
‎- Ai… ‎- Cel puțin așa sper.
‎Da. Până la urmă, de voi depinde.
‎Vreți să fiți prieteni? Fiți prieteni!
‎- Înțelegi? E simplu. ‎- Da.
‎Dar tu? Cum e viața în căsnicie, Matty?
‎E bine. Încă nu locuim împreună.
‎- Bine. ‎- Noi am ales așa.
‎O să vă spun sincer.
‎Am riscat. Și știm asta.
‎Dacă ne mutam din prima împreună,
‎trebuia să renunț la chirie ‎și să dau 5.000 doar ca să stau cu ea.
‎- Eu așa am făcut. Dar e altceva. ‎- Merită să dau 5.000 de dolari?
‎- De acord. ‎- Dacă nu vreți să locuiți împreună…
‎- Stai așa! ‎- Eu n-aș face așa.
‎Nu e adevărat că nu vrem. ‎Nu vreau să spuneți așa.
‎- Nu e așa. ‎- Dar nu locuiți împreună.
‎- Nu încă. ‎- Bine.
‎Plănuim să ne mutăm împreună.
‎- Dar a trecut un an. ‎- Da, a trecut un an.
‎Din afară, te întrebi: ‎„De ce s-au căsătorit, atunci?”
‎- Exact. ‎- Dar din perspectiva voastră…
‎Eu n-o să vă judec ‎fiindcă nu locuiți împreună.
‎Nu știu care e situația.
‎Cred că e cel mai bine ‎pe termen lung pentru noi.
‎Mi-am luat un angajament pe viață.
‎Ca să funcționeze, ‎trebuie să facem cum știm noi.
‎Când treci printr-un divorț, ca mine, ‎te gândești mereu:
‎„E autentic? E adevărat? Este…
‎E ceva trainic? Cum se va desfășura?”
‎E simplu să fii sceptic, ‎dar ne-am zis „da” cu un motiv.
‎Trebuie să luptăm pentru asta.
‎Te temi că lumea se îndoiește ‎că vă iubiți?
‎În niciun caz. Știu cum stăm.
‎Știu că e nefiresc ‎să fim căsătoriți și să locuim separat.
‎Dar faptul că locuim separat nu înseamnă ‎că ne iubim mai puțin.
‎PIZZA ȘI VINURI
‎E în oraș fratele meu, AB. ‎Eu țin enorm la familie.
‎Mulțumesc.
‎Mă încântă gândul unui viitor împreună,
‎când vom fi toți o mare familie fericită.
‎- Chiftelele. ‎- Mulțumesc.
‎- Și salata. ‎- Grozav! Mulțumesc.
‎Cu plăcere!
‎Așa, frunzelor!
‎SK, nu-mi vine să cred că mănânci salată.
‎Îmi place. L-am învățat.
‎- Nu e rea. ‎- Chiar nu e.
‎- Îi place! ‎- L-ai reformat.
‎Am gătit salată de curând.
‎- Și a mâncat-o. ‎- Ai gătit?
‎Îmi dau silința, ceea ce e o mare…
‎- Avem friteuză cu aer cald. ‎- Da. Am luat eu.
‎- Bine. ‎- E bine.
‎Sincer, am venit cam sceptic, ‎nu știam la ce să mă aștept.
‎- Da? ‎- Relațiile la distanță…
‎Nu-s pentru oricine. Dar mă bucur ‎să văd că vouă vă merge bine.
‎Mă bucur mult.
‎Mulțumesc!
‎Mă duc la toaletă.
‎Frate, sincer, Raven pare extraordinară.
‎Am dat lovitura.
‎- Nu te-am văzut așa de fericit. ‎- Chiar sunt.
‎Faptul că relația rezistă de un an ‎e mare lucru pentru mine.
‎Sunt mult mai mulțumit ‎de relația noastră acum
‎și cred că e important ‎să-i insuflu încrederea
‎că voi fi aici și peste un an.
‎Înțelegi? Vreau să simtă ‎că mi-am luat acest angajament.
‎Înțeleg.
‎Chiar am de gând s-o cer din nou.
‎Știi? Și de data asta…
‎La început… Înainte să vii tu…
‎Stai așa! De asta m-ai chemat aici?
‎- Deci… ‎- Doamne, frate!
‎N-am nicio îndoială că o iubesc pe Raven.
‎Mi-a fost alături mereu ‎și îi sunt recunoscător pentru asta,
‎fiindcă simt că pot să fiu sigur pe ea.
‎Și nu vreau să pierd asta.
‎- Bine, frate. Doamne! ‎- Ne descurcăm.
‎- Bine. În regulă.
‎Chiar a fost dragoste pe nevăzute.
‎Ea are idee ce se petrece?
‎Crezi că o să spună „da”?