Co tě sem přivedlo?
Co mě přivedlo k randění naslepo v buňkách?
Hledám někoho, kdo mě bezvýhradně přijme.
Pravou, čistou lásku.
Asi jsem se nikdy necítila tak zamilovaná.
Chci si najít manželku
a tady jsou dvě, se kterými si to umím představit.
Vybral jsem si tu, u které jsem to tak cítil.
Tohle je asi největší rozhodnutí, jaké kdy udělám.
Je láska slepá?
Požádal jsem někoho o ruku
a teď chci o ruku požádat někoho jiného.
Rozhodl jsem se špatně.
Ty to víš a já to vím taky.
LÁSKA JE SLEPÁ
Je mi skvěle, co vám?
Jo.
Možná tu máme manžely. Mazec!
Úplně šílený.
- Chlapi! - Ahoj.
Páni!
Jak je?
- Ahoj! - Ahoj.
Ahoj.
- Super. - Jo!
Jsem Vanessa Lacheyová.
A já jsem Nick Lachey.
Vítejte v Láska je slepá.
Jo!
Zajímá mě, proč jste sem přišli?
Snadno mě rozptýlí moje práce, telefon,
tohle je skvělá příležitost dát tohle všechno stranou.
- Soustředit se. - Jo.
Vaše tělo, vzhled, i kariéra. Doslova všechno v životě je pomíjivé,
kromě vztahu, který máte se svým životním partnerem.
Celé to rozhodování na základě čtyř fotek…
Možná jsem staromódní, ale nesedí mi to.
Měla jsem vážné vztahy, ale nikdy jsem neměla pocit,
že jsem s tím pravým.
Tohle bych tu chtěla najít.
Je tady. Musím ho jen najít.
Konečně máte šanci se zamilovat do někoho
jen proto, jací jste uvnitř.
A až se zamilujete
a najdete toho, s kým strávíte zbytek svého života,
zasnoubíte se.
A pak konečně poprvé spatříte své snoubence!
A za pouhé čtyři týdny vás čeká svatba,
na které učiníte nejdůležitější rozhodnutí v životě. Vezmete se?
Strávíte spolu jako manželé zbytek života?
Nebo se navždy rozloučíte?
Je láska opravdu slepá?
Snad nám dokážete, že ano.
Buňky jsou oficiálně otevřené.
Hodně štěstí.
Díky! Ahoj!
- Odlož to ovoce. - Jo, kašli na něj.
- Ach bože, dámy. - Ahoj.
Na seznamovacích aplikacích je strašně jednoduché najít přítele.
Hned můžete mít sex.
Už toho mám po krk.
Rodiče se ptají proč se neseznámím v baru.
To ještě někdo dělá?
- Tvé jméno? - Chelsea.
- Jsem Kwame. - Super jméno.
- Díky. Znamená to „narozený v sobotu“. - Boží.
- Sobota je nejlepší den. - Souhlasím.
Chelsea, co tě dělá šťastnou.
Přinášet radost ostatním.
- Beru. - Růst, rozvoj.
- Pecka. - Boty mi dělají radost.
- Uhodneš, kolikatery tu mám boty? - Tipuju 13.
- Ne. - Kolik?
- Dvacet jedna. - 21! Super. Jsi stylová.
Co děláš?
- Dřív mě živil fotbal. - Páni.
- Jo. - Máme tu fotbalistu.
Vrátil jsem se do států po zranění.
- To mě mrzí. - Jo.
Lidi určitě netuší,
jak je taková změna těžká.
Když řeknu, že nevím, jestli to překonám,
myslím to vážně.
Mám novou práci jako šéf rozvoje obchodu
pro softwarovou společnost. Miluju to.
Zajišťuje mi to spokojený život.
Jsou tam příležitosti a úžasní lidé.
Díky, že jsi položila takovou otázku a vyslechla mě a…
- Moc o tom nemluvím. - Chci tě obejmout.
U partnera je pro mě nejdůležitější empatie a soucit.
Prožil jsem velkou část života s tím, že jsem nevěděl, kam patřím.
Jsem dobrý člověk,
ale nenašel jsem holku na maturák, protože jsme černý.
Cítím neustálou potřebu ohromovat.
Mám potřebu zmiňovat,
že jsem úspěšný člověk s magisterským titulem.
Tahle situace je požehnáním,
protože se tu všechno netočí kolem toho, jak lidé vypadají.
To je příjemné.
- Haló? - Ahoj.
- Hej. Jak se vede?
Dobře. Jak se máš?
Když jsem tady, tak už skvěle.
No páni, tady někdo umí milé řeči.
Přináším energii.
A ty mi přinášíš úsměv na tvář.
Panebože.
- Jak se jmenuješ? - Jmenuju se Micah. A ty?
Micah, to se mi líbí. Jsem Kwame.
- Kwame? - Ano.
To se mi líbí.
Chtěl jsem tu používat jméno Alex.
- Vážně? - Jo.
Mám pocit, že mě Kwame zařazuje do konkrétní oblasti.
Jsem ráda, že jsi použil své jméno.
Vypovídá to o hodnotách.
To je pro mě důležité. Já osobně dám na energii lidí.
Možná bych se označila za empatku.
Musím kolem sebe mít správné lidi.
Jsem přesvědčený o tom, že když máš dobré nastavení mysli,
- vyjde to. - Manifestace. Přitáhneš to.
Ano! Manifestace je pravá.
Přesně! Já to miluju.
Zákon přitažlivosti existuje.
- Přesně! - Jo, já tomu věřím.
Tohle je moje budoucnost. Stane se to.
Micah je úžasná.
Cítím její energii zpoza zdi.
Micah je moje jednička.
Ano.
Nebudu lhát. Rozhodně se mi líbí,
co za tou zdí je.
Baví mě mluvit s Kwamem.
Máme podobný pohled na život.
Jsem zvědavá, kam naše cesty povedou.
Jsem asi jen nervózní z toho, že mám spoléhat na to uvnitř.
Když se nebudu nikomu líbit, naštvu se.
Co to melu? Dává to smysl.
Jak se jmenuješ?
- Micah. - Paul. Těší mě.
- Tak se jmenuje můj táta. - Můj taky.
Jsi Paul mladší?
Ne, protože můj dědeček je taky Paul.
Takže jsi Paul III.?
Technicky ano.
- Já jsem přírodovědec. - To je super.
A kde se ti líbilo nejvíc?
Nejspíš Itálie.
Nejlepší místo na světě je Positano.
Hele, až se vezmeme…
Máme důvod se tam vrátit. Co říkáš?
Super nápad.
Máš takový smyslný hlas. Mám problém dávat pozor.
Jako kdyby mi tvůj hlas lechtal mozek, já nevím.
Jsem vědec a spíše analytický člověk,
jsem čekal, že v experimentu najdu chyby a problémy,
ale je to překvapivě neprůstřelné. Jako kdyby překážka mezi lidmi
všechny překážky naopak odstranila.
- Zdravím. - Ahoj.
- Jmenuju se Paul. A ty? - Ahoj, Paule. Jsem Amber.
Amber. Jako jantar. Ten kámen. Miluju kameny.
Ano, proto mi to jméno dali.
Tátu baví kameny.
Super, mě taky. Tak jak se jmenuješ a kolik ti je?
Jmenuju se Amber.
- Na to jsem se už ptal. - To nic.
Odkud jsi?
New Orleans v Louisianě.
- Ty jsi z NOLY? - Jo.
Panebože, beignety můžu jíst pořád!
Ty budou na naší svatbě.
- Co děláš? - Jsem letuška.
To se mi líbí. To je paráda.
- Rád cestuješ? - Miluju cestování.
Žil jsem v Sydney v Austrálii. Projel jihovýchodní Asií, Nový Zéland.
Nějakou dobu jsem žil na Bahamách.
- Jsem přírodovědec, takže… - Aha, páni.
Dělal jsem biologickou oceánografii a studoval žraloky.
Dobře, ty jsi dobrodruh.
Moje rodina si myslí, že jsem blázen. Totálně miluju Itálii.
- Moc. - Panebože.
- Tam mám v plánu jet. - Fakt? Můžu jet s tebou?
Jasně.
Amber je letuška. Je jasné, že bychom si rozuměli.
- No tak, zlato. Jedeme. - Hezký.
Bože. Proč jsem nezadaná? Tu otázku si kladu každý den.
Moderní seznamování je náročné.
Vybíráš lidi podle toho, jak vypadají,
ale to je jen zlomek toho, co dělá člověka člověkem.
Můj vzhled by na mně měl být nejméně zajímavý.
Přemýšlela jsi o tom, jak by vypadala tvoje vysněná svatba?
- Přemýšlela jsi někdy o svatbě a tak? - Bože, ne.
Ty jsi o tom přemýšlela?
- Jo, já už byla vdaná. - Fakt?
Jo, byla jsem dvakrát vdaná.
- Jako fakt? - Jo.
Lidi to šokuje.
Překvapuje je, že jsem byla dvakrát vdaná.
No… byla.
Dost si mě nevážili
a už to nechci nikdy zažít.
Nechci znovu dát všechnu energii
do lásky k člověku a dostat za to jen drobky citu. Nechci.
Věnovala jsem čas a energii úvahám o tom, co vlastně chci
do budoucna a jsem připravená.
Ahoj!
Jdeme.
Zdravím.
- Ahoj. - Tady je JP.
- Já jsem JB. Jackie B. Jackelina. - Dobře.
Jsem jako dítě v cukrárně.
Je tu tolik možností na výběr.
- Řekni mi o sobě jednu zajímavou věc. - Rád vařím.
- Ráda peču. To se mi líbí. - Pět hvězd ode mě.
A předem nevíte, jakou dostanete příchuť.
Jen si vychutnáváte každou příchuť
a zjišťujete, jestli je moc ostrá, nebo naopak mdlá.
Často mi teče nečekaně krev z nosu.
Jednou jsem se líbal s holkou a zakrvácel jí obličej.
Cože? To ne.
Nosím rád leopardí vzor.
- Co nosíš? - Leopardí vzor.
Jsi tam ještě?
Jsem striptér.
Panebože. To se mi nelíbí.
Říkám si Zack Attack.
Vyrostla jsem na Aljašce.
- Zavraždila jsi někdy někoho? - Zavraždila?
Nikoho jsem nezavraždila.
- Tak jo. - Zatím.
Automaticky „Ne, děkuju.“
- Tak co děláš? - Jsem striptér.
Nech toho.
Jsem právní zástupce.
No páni.
- Vyrostla jsem na Aljašce. Jsem rybářka. - Páni.
Jsi Japonka?
- Korejka? - Ne.
Takže Číňanka?
Jsi malá? Nech mě hádat. 150? 156 centimetrů?
Co?
Mám tu dalších 14 lidí. Musí tady pro mě někdo být.
Haló?
Zdravím.
- Já jsem Tiffany. - Jmenuju se Brett.
Byla jsem z experimentu nervózní,
jsem nejistá z toho, že ve svém věku nemám partnera.
V tomhle experimentu se nemusím zaobírat kravinami.
Chtějí vztah? Chtějí se ženit?
Tihle muži hledají to samé co já
a to je příjemné.
Chodila jsem s nejrůznějšími kluky.
Můj nejdelší vztah byl jen dva a půl roku.
Je to deset let zpátky.
Můj nejdelší vztah byl dva roky, a to asi před deseti lety.
- Tak jo. - Jo.
Jo. Jsou holky, které prostě vědí, že se chtějí vdát
a já jsem si vždycky říkala, že chci najít spřízněnou duši.
Já od tohoto experimentu očekávám partnerku. Rovnocennou.
Jednou bych si přál mít rodinu.
Jsem tu z nějakého důvodu, účelu.
Tento experiment vytvořil prostředí, ve kterém nemusíte přemýšlet,
co ten druhý vlastně hledá.
Nepochybujete, jestli chtějí vážný vztah.
Hledám partnerku a Tiffany je na prvním místě.
Hoši!
To byl super závěr!
Na zdraví! Jo!
- Neříkej jména… - Nebudu. Nesdílím jména.
Nechci být ještě zaujatá.
- Amber je v pohodě. - Jo, Amber. Micah.
- Micah je moje jednička. - Moje taky.
No tak uvidíme, co?
Zatraceně.
Micah je moje jednička. Do toho rozhodně jdu.
Mám několik hvězdiček,
ale bylo to hlavně kvůli jejich energii.
Jak jsi zjistila tolik informací?
Já nevím. Prostě jsem je dolovala.
To je asi nejvíc randění za celý život.
Byla to zábava. Bylo to super.
Líbí se mi JP.
Jsme ze stejného města
a taky mě bavil Marshall. S ním to tak plynulo
a ještě je tam Josh.
S ním jsme si rozuměli. To jsou moji kluci. Tihle všichni.
Zack říkal: „V chodbičce je velká krajta. Co uděláš?“
Říkám: „Nechám tě tam a jdu do kokpitu.“
To říkal i mně!
Víš co? Snaží se nás otestovat.
Líbil se mi, bavilo mě to s ním.
Zajímavý.
Neumím si představit, co bude za pár dní.
Za pár dní budou zlomená srdce.
Na zdraví. Připraveny? Na zdraví!
- Tady… - Bramboráčky jsou tu.
Chlapi v kuchyni.
- To beru. - Super.
- Jako z restaurace. - Děkuju.
- Ahoj. - Dobré ráno.
Chutnají mi jen vršky bagelů. Divný?
- Důvěra je atraktivní. - Jo.
Mně je prostě jedno, jak ten kluk vypadá,
je mi fuk, jestli je pěknej, je pro mě důležitá ta energie…
- Dobře děláš! - To je nejvíc.
Na to se napijeme.
Myslím si, že jsem kočka,
ale v mládí jsem měla hodně ošklivé akné.
Strašně jsem si nevěřila a myslela si,
že mě kvůli tomu kluci nebudou chtít.
Pořád jsem na to myslela a dodnes mám po akné jizvy.
Já ale nechci být s někým, kdo by si mě kvůli tomu méně vážil.
Naprosto věřím tomu, že mě neurčují mé dlouhé vlasy,
moje oči, ani moje pleť.
Můj vzhled se změní. Můj styl i vlasy se změní,
nejdůležitější je to, jaká jsem.
- Kdo je to? - Irina.
Já to věděl!
- Kdo je tam? - Zack.
Všichni na tebe měli názor.
Na tebe tvoje historky.
Něco ti řeknu, protože se mi fakt líbíš.
Aha. Už.
Včera jsem všem holkám
jako vtip říkal, že jsem striptér.
A při tom jsem si uvědomil,
že mám devět dní na výběr manželky.
To znamená, že to chci brát vážně.
Budu muset být zranitelný.
Budu muset čelit démonům, kteří…
Jo.
- Já se… - Čeho se tak bojíš?
Takže moje máma byla svobodná matka.
Prakticky celé dětství jsme se stěhovali z místa na místo
a moje matka byla striptérka.
Dělala to, abych měl co jíst.
Vzpomínám si, že jsme v dětství
byli u drive-through okýnka a máma neměla peníze
na jídlo pro mě, až se z toho rozbrečela.
Ona byla úžasná žena
a…
Zemřela.
Po její smrti jsem přepnul na autopilota.
Dělal jsem, co bylo potřeba, dostal se do komory, udělal práva,
vydělal svojí firmě hodně peněz a vnitřně jsem pomalu umíral.
Kdybych chtěl nějak uctít památku svojí mámy a toho, co pro mě udělala,
tak bych nemohl jen takhle hrát na jistotu.
Nechci mít život založený na penězích.
Na tom nezáleží.
Chci svůj život zasvětit službě druhým
a proto jsem tady. Chtěl bych mít ženu, děti, rodinu.
Chci být s někým, kdo má stejný názor.
Přestěhovala jsem se z Ruska, když jsem…
- Vážně? - Jo.
Byly mi tři nebo čtyři. I když jsme neměli peníze,
rodiče dělali všechno pro to, abychom měli vzpomínky.
Často jsme pod stromečkem na Vánoce nic neměli
a bylo to normální,
ale rodiče chtěli, abychom měli lepší život než oni.
Táta mi říkal, že chce, abych měla příležitosti,
které bych v Rusku neměla. Neberu nic jako samozřejmost.
Působíš…
neskutečně silně.
Je to lichotivé. Cítím spojení a energii.
To se mi líbí.
V minulosti jsem byl několikrát zamilovaný a jejich rodiny
mě odsuzovaly
za to, v čem jsem vyrostl.
Proto si chci vzít někoho, kdo mě bude milovat pro to,
jaký jsem člověk.
Zack se mi moc líbí.
A přemýšlela jsem o tom hodně.
V životě jsem takového kluka nepotkala
a něco mě na něm hrozně láká.
Nejtěžší bude situace, kdy více holek randí s jedním klukem.
Uškrtím tě. Dělám si srandu.
To nemůžu říct. Zní to hrozně.
- Na zdraví. - Na uvolněnost v buňkách.
Sabotuješ můj milostný život?
- Já? - Dělám si legraci.
Co? Proč?
To nemůžeš!
Neudělám záměrně nic, čím bych ti ublížila.
- Slibuju. - Jsi tak milá.
Nikdy to nebude nic schválně.
To by mě ani nenapadlo.
Ne.
Jdeme!
Nazdárek.
Jsi nervózní z toho, kdo bude na druhé straně?
- Ano. - Myslím, že je to Zack.
- To máš pravdu. - Víš, kdo jsem?
- Bliss. - Jo.
Takže…
Abych byl upřímný, ty zatím boduješ po stránce intelektu.
- Díky. Mám super mozek. - To se mi líbí.
To je asi jeden z nejlepších komplimentů, co jsem kdy dostala. Fakt.
Moje máma je učitelka. Jsem z učitelské rodiny.
Sestra učí, máma, babička, teta taky.
A ty seš bioložka.
Studovala jsem biologii, ale teď dělám v kyberbezpečnosti.
- To jsem o tobě nevěděl. - Vážně?
- Ne… - Já ti to neřekla?
Říkala jsi, že jsi rybářka.
To ano. A studovala jsem biologii,
ale pak jsem změnila kariéru.
Pobavíme se.
Ještě jsi mi neřekl, jakou máš oblíbenou písničku, kapelu.
- Moje oblíbená písnička je… - Jo?
„I Hope You Dance“ od Lee Ann Womackové.
- Vážně? - Jo, slyšela jsi ji?
Rozhodně. To mi zpívala moje máma.
To bude písnička na můj první společný tanec po svatbě.
Promiň. Už brečím.
To je šílený. Povídej, poslouchám. Promiň.
Když mi bylo 16, matka mi tu písničku věnovala.
Posadila si mě a pustila mi ji.
Já se ji naučil, umím ji zazpívat z paměti.
Já taky.
Znáš celou „I Hope You Dance“?
Je to písnička mojí mámy!
Bliss, není to divný?
Chci, aby si se mnou moje máma na svatbě zatancovala, protože ona…
Je mojí oporou a chci ji ocenit stejně jako svého tátu.
Promiň, brečím.
Co se to kurva děje?
Já nevím.
Já…
Srdce mi buší.
Páni. Magnet na štěstí.
Skvělá afirmace.
- Měj sladké sny. - Ty taky.
Co to kurva je?
Potřebuju obejmout. Může mě někdo obejmout?
Proč? Jsi šťastná?
Jo. Úplně mi buší srdce.
- Zacku. - Kámo, tomu nebudeš věřit.
Třeba je to ten pravý.
- Jo, jsem nadšená. - Šíleným, ohromujícím způsobem.
Líbí se mi, že jsme každý úplně jiný.
Je to jako…
- Rozhodně je to Billy. - Jo.
Raz, dva. Raz, dva, tři.
Máme kuchařku Jackie?
Kuchařku…
Co náklonnost na veřejnosti?
S manželkou budu mít sex na veřejnosti.
Jdu do toho, pokud ty taky.
Experiment začíná tím, že randíte s hromadou lidí,
se kterými byste normálně nemluvili.
V buňkách můžete hrát hry…
JOSH, 30 PROJEKTOVÝ MANAŽER
Mám to.
Ach! Jo!
Můžete spolu kreslit, poslouchat hudbu.
Tu písničku miluju.
Jsme tu 24 hodin denně a soustředíme se jenom
na hledání lásky.
To se mi nelíbí.
Dělej. Miluješ mě.
- Udělej to. - Jo. Ach!
Nějak se mi to rozplizlo.
To je pravá láska.
Začínají tu mezi lidmi vznikat skutečně hluboká pouta
a mně tu dělají radost dva lidé.
Kwame a Paul.
Chtěl bych tě zvednout.
- Zatočit mě? - Ne, jen…
Sakra.
Hodit tě na zem.
- Rovnou na chodník. - Jo.
A ještě loket pod žebra. Ne, prostě tě zvednout, omotala bys kolem měl nohy
a políbili bychom se.
To zní pěkně.
Zní to pěkně.
Paul se vynořil doslova odnikud.
Když jsme se spolu začali bavit,
tak jsem byla spíš otrávená, že byl na druhé straně on
a dávala jsem mu zabrat,
ale teď se těším, že na druhé straně zdi bude on.
Nevím, jak se to stalo.
Jak by vypadal náš život, kdybychom se vzali?
Jedním slovem nebo pár větami?
Pár vět.
Super. Nejdřív začnu jedním slovem.
- Tak jo. - Ohňostroj.
Myslím si, že to bude ohromující hromada radosti.
Radost, láska a podpora.
Bezpečí.
- To je… Bezpečí. - Jo.
To u tebe cítím ze všech nejvíc.
- Ano? - Jo.
To se mi líbí.
Znám tě tak dobře.
Ani netuším, jaké je tě obejmout…
Já vím.
Ale když jsem s Kwamem, potvrzuje mé pocity, uklidňuje mě.
Slyším jeho hluboký hlas a přivádí mě zpátky na zem.
Je jako z jiného světa a je naprosto skvělý člověk.
Mám pocit, že já nikdy nedávala hodným klukům šanci.
A teď jsem v situaci, kdy mám hodného kluka na dosah
a baví mě to.
Každý je úplně jiný a já nemám ponětí, co dělám.
Ahoj.
Zdravím.
Doufám, že to je Brett.
- Tohle je Brett. - Ano!
- A vím, že tohle je Tiffany. - Ano!
Jak se máš?
Ráda tě zase vidím.
Dneska mám podpatky, protože se cítím sexy.
- Jo. - Co ještě máš na sobě?
- Jsem zvědavá. - Modrozelené, nebo smaragdové šaty.
Mám na sobě tričko, které bych považoval za stejnou barvu.
Jo, je jako zelenomodrá.
Ani omylem.
Jo. Vzbudili jsme se a vzali si na sebe stejné barvy?
- Páni, ten experiment funguje. - Ano, že?
Když jsem sem mířil, říkal jsem si,
že chci slyšet tvůj příběh.
Tak jo. Je nás v práci více než 1 000
a já byla tři měsíce po sobě nejlepší recruiterka a obchodnice.
Pokud se jedná o věc,
o které se lidi domnívají, že ji žena nezvládne, mám potřebu
jim dokázat, že zvládne.
Měli jsme kapelu a bylo mi řečeno,
že mám super rty na flétnu.
Flétna mi připadala holčičí a já chtěla hrát na bicí.
Takže kdo se posadil za bicí?
Já.
A v maturitním ročníku jsme byli nejlepší kapela ve státě.
Když o tobě lidé pochybují, má člověk obrovskou radost…
- Jo. - To se mi líbí.
Myslím, že mám podobnou mentalitu.
Někdy v páté, šesté třídě jsem začal vnímat rodinnou situaci,
která se postupně zhoršovala.
Jednoho týdne nám odpojili elektřinu a vodu.
Žili jsme týden nebo dva se svíčkami.
Kamarádi k nám chtěli jít, ale my jim říkali, že to nejde.
Nechtěli jsme aby viděli, že nemáme elektřinu.
To ze mě udělalo tichého, hodně introvertního kluka.
Neměl jsem moc kamarádů.
Vlastně jsem jen kreslil.
Pro srandu jsem začal navrhovat boty.
Začal jsem ty návrhy dávat na Instagram.
Jednou mi přišla zpráva a z té se vyklubala práce.
Tam jsem byl asi rok, než mě oslovil recruiter z Nike.
A během tří let se z nikoho
stal ředitel největší obuvnické firmy na světě.
A to ani nemám vysokou.
Gratuluju.
Neznám nikoho jako vy.
Jsi úžasný člověk.
Myslím, že bych s někým jako Brett v reálném světě nechodila.
Nejspíš bych Bretta odsoudila za to, že nemá vysokou školu
a neprošel tradiční kariérní cestou.
Měla bych předem jasno v tom, co je Brett za člověka,
ale když si vyslechnete jeho příběh…
Není jako všichni ostatní. Je jiný.
V 36 letech jsem si myslela, že vím, co chci,
ale tady se to hodně rychle změnilo.
Chci tady být co nejvíc autentická, protože mě tu nikdo nesoudí
a nedávají mi najevo, že se musím změnit.
Mám pocit, že s ním můžu být sama sebou.
Mám z nás dvou dobrý pocit.
- Já taky. - Jo.
Ach, Brette.
Páni.
- Už jsi měla rande? - Jo, měla jsem dvě.
U jednoho jsem se těšila až skončí. Mrzí mě, že to říkám.
A druhé dobré?
Druhé rande bylo fakt dobré.
- S tím, co se ti líbí? - Paul? Jo.
Když tam s ním sem, tak se hodně usmívám a říkám si,
že tady rozhodně něco cítím.
Seš celá nadšená, máš motýlky v břiše.
- Haló? Kdo je tam? - Tady je Paul.
Ahoj Paule.
Zníš tak zklamaně.
Ale ne, těšila jsem se na tebe.
Samozřejmě se nechci plést mezi tebe a další spojení,
ale jak to máš s Amber?
Podle mě je to fakt skvělý člověk s úžasnou osobností,
hodnotami. Máme mnoho společných zájmů.
Zdá se, že se shodneme v mnoha věcech.
Jo.
No dobře.
- Máš mluvit jen se mnou. - Vážně?
Jasně.
Další otázka?
Tohle je hodně náhodný, ale chceš vědět, kdy umřeš?
Jo.
- Vážně? - Jo.
Co kdybys měl umřít za čtyři týdny?
Čtyři týdny bychom byli v posteli.
- Jo? To bychom dělali? - Jo.
- Poslední týdny života? - Jo, spinkání.
Skákání po posteli, polštářové bitvy.
Přesně tak. běžné věci.
Upřímně, mám pocit, že poslední tři roky uběhly tak rychle.
Je to až děsivé tempo.
Nechápu, jak se to celý stalo.
Přemýšlím o tom, že bych měl opravdu vědomě začít…
prostě víc žít.
To se mi líbí.
Být více v přítomnosti. Zní to lacině, ale…
- Jo. - Ale je to pravda. Jako…
Je důležité nacházet krásu v každém dni.
- Ach bože. - V maličkostech. Romantizovat si život.
Tohle vidíme úplně stejně.
Ach!
To je tak přitažlivý. Páni!
Jsem zmatená mezi Kwamem a Paulem.
Mám pocit, že Kwame ze mě dokáže dostat to nejlepší.
Je to dobrý člověk s dobrou osobností.
Já nic necítím.
- Dělám si srandu. - Moje duše!
Nečekala jsem psychický
a emocionální zmatek, který zažíváte,
když bydlíte s holkami a randíte se stejnými lidmi.
- Co ty a Kwame? - Neměla bych pokračovat.
Dobrý? Dnes máš rande jen s ním?
- Jo. - Umíš si to s ním představit?
Jo. Umím. Vážně.
Ale asi o tom nechci mluvit.
- Proč? - Nevěřím jí.
Podle mě jsi jeho nejlepší shoda a on to snad pochopí.
Kwame oslovuje moje srdce, hlavu i vagínu.
Při každém rozhovoru s Kwamem je to zas o něco lepší.
Bez debaty, rozhodně.
Je ale těžké, že ti tady můžou říkat cokoli,
ale pak jde na rande s někým jiným.
Třeba jí říká to samé.
Moc se mi líbí dámské spodní prádlo Calvin Klein.
- Ano. - Celý den nic jiného.
Jen v tomhle, občas kousnout do rtu.
- Jak asi vypadáš. - Naprosto.
Když jde o…
Je jasné, že tady jde o lásku naslepo,
takže chceme poznat toho druhého zevnitř.
Ano.
A já doufám, že díky tomu budeme jinak vnímat i vzhled.
Je naprosto ujetý, že je ti někdo tak blízký,
že kolem něj nedokážeš projít a nemyslet na ně.
Tak moc tě to ovlivňuje.
Není to jen o tom, že…
Jediný důvod, proč jsem…
Chci mít svoje ruce na tvém těle,
protože mám pocit, že se dotýkám celé tvojí duše.
Rozumíš mi? Když máme takové spojení…
Takže máš rád při sexu propojené duše?
Panebože. Ano.
Když se vezmeme, nemáme sex. Milujeme se.
Jo.
Ano. Je v tom všechno a ještě víc. Chápeš?
- Jo. - Kurva.
Je to posvátné.
Chci mít hodně hluboké, takřka až spirituální spojení
s manželovým tělem.
Ach bože. Ty jo…
To mě zasáhlo.
Co se tu dneska děje?
Jo.
- Páni. - Jo.
Dobře. Jsme připraveni?
Jo.
Přestaň si zahrávat, než si najdu cestu…
- k tobě. - Musela jsem to říct.
Můžeme se do toho pustit už teď?
Mluvím o manželství, ne o sexu.
- Ale obojí je fajn. - Jo!
Říkám teď pravdu, fakt to tam teď cítím.
Fakt jsem z toho nadšená.
- Jo? - Prostě to tam je.
To moc rád slyším, je to hodně příjemný.
Je to moc dobrý pocit.
- Bere mě to. - Kwame!
Chci být upřímný.
Mám silné spojení s někým jiným.
Má tendenci mě ujišťovat o tom, jak moc se mnou chce být
a jde to…
tím správným směrem, pokud chceš pocit, že na tobě záleží.
Díky, že jsi mi to řekl.
Asi jsem si neuvědomila, jak silný vztah máš s tou druhou
a přemýšlím, jak se to tak rychle rozvíjí.
Pokud seš si mnou jistý, mám problém si představit,
že by ten druhý vztah byl tak skvělý.
A tím nechci říct, že by ses neměl s nikým jiným bavit,
ale prostě mám asi problém to pochopit.
Kdybych měl popsat svou ideální dívku,
než jsem vůbec do experimentu šel,
byla bys to ty.
Vývoj vztahu s ní je pro mě
vlastně trochu záhada.
Popravdě jsem nečekal, že to vydrží déle než tři dny.
Vlastně se u ní pořád objevuje jedna věc…
Je to tím, že tě více utvrzuje
a více projevuje svoje city?
Ano. Bezpochyby, tečka.
Dobré věci nepřicházejí snadno.
A tohle je opravdu velké, proto doufám, že budeš následovat své srdce
a ne jen tu část mozku, která ti říká,
ať skočíš po tom příjemném.
Tak já se tě zeptám na rovinu.
Máš pocit, že máme něco, co by mohlo vydržet
a odolalo by zkouškám?
Cítím k tobě něco velmi silného a umím si náš život dobře představit,
takže tam tu budoucnost vidím.
Na sto procent to vidím.
Vznáším se z tebe na obláčku.
- Víš? - Ano. Rozhodně vím.
Je v tom tolik emocí
a děsí mě to.
Víš?
Já vím.
Ale mám pocit, že jsem si tebou jistý, víš?
Jo.
Jako…
Jsem si tebou naprosto jistý. Tak ti říkám…
Že bych chtěl požádat o ruku dřív.
Jsi v pořádku?
Spadla mi brada k zemi.
Panebože.
Tohle samozřejmě ráda slyším a je to moc příjemný.
Chci vědět, proč se tak cítíš.
Už dlouho jsem ohromený.
Říkám fakt dlouho, ale je to šest dní. Páni…
- Taky mi to tak připadá. - Jo.
Všechno, co chceš a všechno, co ztělesňuješ,
to jsou ty věci,
které jsem si vždy představoval.
Vnímám, jak celý den čekám, až s tebou budu mluvit.
Já se asi držela zpátky,
protože s tím druhým člověkem to má pomalý vývoj.
A vůbec to není na té úrovni, na které jsme spolu.
Není to srovnatelné a mám jen obavu z toho,
že bych mohla později pochybovat, jestli jsem to neutnula příliš brzy
a ty si vedle sebe zasloužíš člověka,
který nepochybuje.
Když s tebou mluvím, jsi úžasný člověk
a zasloužíš si vše.
Jo. Tohle je vážně těžký.
Nebylo by fér ti říkat, ať to druhé spojení přerušíš.
Kdo bych to byl?
Kdybych to udělal teď, v začátcích našeho vztahu,
koho ti budu zakazovat později?
To je skvělá poznámka.
Chci, aby to zůstalo mezi námi, ale zamilovávám se do tebe.
Nikomu jinému jsem to neřekla.
- Jo. - Tak se nezamiluj do nikoho jiného.
Podám si tě.
Jakou barvu šatů máš na setkání?
To ti neřeknu, to musí být překvapení.
Myslím, že tě překvapí.
Už se těším.
Doslova řekl, že by chtěl o ruku požádat dřív.
Z ničeho nic?
Pardon, slyšela jsem vás.
Je to nějaké rychlé, ber to postupně.
Chce si tě pojistit před ostatními.
No…
Měla bys zpomalit.
Co ode mě čekáš? Že řeknu ano?
Co je za den? Proboha.
Vlastně ode mě chtěl slyšet potvrzení.
Nechci mu ho dát.
Máš právo jít na to postupně, kam ten spěch?
Zpomal, zlato.
Chce si tě přivlastnit.
Tak mi to připadá.
- Ty to ale nechceš uspěchat. - Ne.
To radši odejdu sama než v uspěchaném vztahu.
Tak se posadíme.
Chelsea mu každý den říká, že do toho jde naplno.
Se vším všudy, je do něj zamilovaná
a jemu se líbí to potvrzení, které ode mě nemá.
- Takže co? - Nevím, co mám dělat s Paulem.
Musím zjistit, proč se pořád scházím s Paulem,
protože buď nejdeme do hloubky, nebo ji Paul nemá.
Paul přece šel do hloubky. Proč chceš najednou Paula?
Já se do něj fakt zamilovávám.
- Opravdu. - Fakt láska?
Jako fakt.
A nebojím se to říct.
Jo.
On je prostě…
Byť je neskutečně úspěšný,
není z těch nafoukaných týpků, které potkávám všude.
Líbí se mi, jak se dostal tam, kde je.
To je podle mě jeho denní pohon.
Záleží mu na rodině, i když není dokonalá.
Nikdo nemá dokonalou rodinu, ale asi chci…
Ponořit se do něj.
- Miluješ ho. - Jo, je to divný.
Zamilovala ses do něj.
To je láska.
Jo.
- Realita je tu. - Jo.
K Tiffany chovám opravdu silné city
a úplně mě to děsí.
Nenech se tím ovládat, nemůže to ovlivnit tvou budoucnost.
Pokud cítíš něco tak silného, neboj se do toho jít.
Drž se toho.
Nenech ji odejít.
Láska bolí, ale to tě nemůže zastavit v usilování o to,
co si zasloužíš.
Je tady, je na druhé straně.
Odvaž se.
Panebože!
Brette, občas jsou chvíle, kdy si tě představuju.
Představuju si, jak tě poprvé uvidím, jak tě pevně obejmu.
Nemůžu se dočkat, až tě obejmu
a uvidím.
- Svádíš mě, Tiffany. - Vážně?
Dělám si srandu.
Vypadáš jako
chápající, pečující a milující člověk.
Čím víc s tebou mluvím, tím víc vnímám, jak snadno se mnou mluvíš.
Cítím se s tebou tak dobře, protože cítím, že vidíš, kdo opravdu jsem
a přijímáš mě.
Asi jsem ještě moc nemluvil o svém nejstarším bratrovi.
Byl se svou přítelkyní deset let, než se rozhodli zasnoubit.
Bratr se hrozně těšil,
až se vezmou.
Byli jsme tam na návštěvě, nechali jsme si přichystat obleky
a o týden později mi jeho snoubenka ve tři ráno volala
a ptala se, jestli nevím, kde je Marvin, že o něm pár hodin nic neví.
Nevěděl jsem.
Já jsem občas až nechutně optimistický člověk.
Nepředpokládal jsem nic špatného.
Prostě u sebe zrovna nemá telefon.
Šel jsem do práce a…
Jeho snoubenka mi volá a já…
Má úplně ztuhlý hlas a řekne mi jenom: „Brette, přijeď domů.“
„Přijeď domů.“
O pár minut později mi volá bratr.
Když jsem to zvednul, slyšel jsem jeho pláč.
Jen pláč.
A říkal, že je mrtvý.
Nechápal jsem, o čem to mluví. Pořád to opakoval.
Můj nejstarší bratr zemřel.
Necelých pět minut od domu nějak ztratil kontrolu nad autem.
Sjel ze silnice.
Takže jsme místo svatby
šli na jeho pohřeb.
Brette, moc mě to mrzí.
Po tomhle zážitku jsem si uvědomil svou smrtelnost.
Můžeš si s někým představovat skvělou budoucnost
a pak se jednoho dne prostě probudíš a ten člověk už tady není.
Ta myšlenka mě děsí.
Přemýšlím o budoucnosti s tebou.
A co když budeme mít skvělý vztah a pak…
se za rok něco stane.
Nechci to zažít.
Tvoje obavy a pocity jsou v pořádku, tečka.
Ale já se nebojím…
do tebe zamilovat a zjistit, co se stane.
Jdu do toho s nadějí.
Chci ti dát podporu a lásku,
kterou si podle mě zasloužíš.
Když do toho půjdu, dám do toho úplně všechno
a budu se ze všech sil snažit, aby to fungovalo.
Já nejsem člověk, který se vzdává. Nikdy a u ničeho.
Začíná mi docházet, jak moc jsem do tebe zamilovaný.
Květiny jsou od tebe?
Strašně dlouho jsem žádné nedostala.
S Amber si rozumíme na mnoha úrovních. Má dobrou sexuální energii
a také tu společenskou.
Podle mě jsou tyhle věci u člověka, se kterým chcete založit rodinu,
moc důležité.
Mám na sobě romantickou košili. Černá s červenými růžemi.
Včera bychom ladili.
Budeme ladit v Mexiku.
- Spíš nahá? - Ne, nespím nahá.
- Já jo. - Jo?
- Já myslel, že už to víš. - Ne.
- Asi jsi to říkal té druhé. - Asi.
- Fuj! - Provokuju.
- Nikdo není lepší než já. - Nikdo.
Jen Bliss, ale ta je zadaná.
Mluvila jsi s Bliss o tom, co si o mně myslí,
když jsme šli na dvě rande?
- Neměla moc co říct. - Jo, to bych taky řekl.
- Zeptala ses jí, jestli potřebuje brýle? - Brýle?
Protože neviděla, co vidíš ty.
Panebože.
Seš děsnej!
Moje trapný vtipy. Budu skvělej, trapnej táta.
Už se těším, až budu máma.
„To zní docela dobře.“
Co ještě potřebujeme vědět, abychom se vzali?
Shodneme se na dětech, náboženství.
- Bojíš se, že se ti nebudu líbit? - Ani omylem.
Rozhodně chci svatbu. Chci nádherný šaty.
- Chci jít znovu k oltáři. - Jo.
- Zase. Bože. - Zase.
Nechtěla jsem to říct takhle, ale těším se na to.
- Vzala jsem si blázna. - Jo.
Krátce poté si někoho našel a já si pamatuju ten vztek.
Byla jsem tak naštvaná, až se mi z toho točila hlava.
Jo.
Dala jsem si dost času na léčení, ale nechci se tím nechat ovlivnit.
Chci lásku, kterou si zasloužím, a doufám,
že ji najdu.
Podvedla jsi někdy manžela? Podvedla bys ho?
Chtěla bych říct, že ne, ale hádám, že by to tak dopadlo.
- Nebyla jsem šťastná. - Jo.
Vždycky je za tím hlubší problém. V pořádku to není.
Ale vždycky existuje důvod.
Výstražný signál.
- Počkat, tohle je výstražný signál? - Trochu.
To bylo v minulosti. Jestli se mě ptáš teď, tak ne.
Ukončila bych to dřív, než by k tomu došlo.
- Jo. Tak je to správně. - Rozumíš?
A bylo to hypotetické, nestalo se to.
Ale ne, nikdy bych tě nepodváděla, taková nejsem.
Budu ti věřit.
Cítím se teď divně. Nervózně, nevím proč.
Ano? To mě mrzí.
To by mělo.
Nechci tě znervózňovat.
- Jsi sladká. - Někdy.
- A někdy ne.
Třeba jako právě teď, kdy jsem zahořklá.
- Jsi hořká? - Trochu.
Au. Naštěstí jsem spíš na hořkou než na sladkou.
Miluju, kdo jsi.
Vida, miluješ.
Děsím tě?
Ne, tohle mě neděsí.
Řekl bych, že je tu docela velká šance,
že bychom odsud my dva mohli skutečně odejít spolu.
Panebože. Upadne mi to.
Ty jsou nádherný.
- Ahoj. - Počkat, jsou nádherné.
- Že jo? - Já miluju pivoňky.
- To ti někdo dal? - Jo.
- Potřebuješ tohle. - Ty jsou nádherný.
Zlato, jsou krásný. To jsou nejkrásnější kytky.
Jsou krásný a září úplně jako ty.
Jsem tu chvilku a už dostávám květiny.
Na tvém místě bych si ho vzala.
Připravuju se na nejhorší.
- Já vím. Hele. - To je motýlek?
Měla rande s Paulem. Podívej se na ni…
- Co? - Byla s Paulem.
To je fakt vtipný.
Nuda.
Vybrala jsme na rande s ním mardi gras.
To k tobě fakt sedí.
- No… - Moc pěkný.
Proč zní mardi gras jako něco, co spolu dělali? Nevím.
Mardi Gras?
Trapný.
Tohle jsou moje svatební kytky.
Miluju pivoňky.
Od prvního dne mám Micah jako jedničku.
Vždycky to tam bylo.
A postupovalo to v takovém stálém rytmu.
Jo, dospěle.
A to je fajn, stálost je fajn.
- Stále vzhůru je super. - Jo.
Micah má vše, co od ženy chci.
- Víš? - Jo.
Kwameho mám rád, je to super kluk, ale cítím tlak
na další krok s Amber nebo Micah.
Když si představím situaci, že by to Micah ukončila,
dostávám se takřka do paniky.
Ahoj.
Mám pocit…
že se zamiluju.
- Máš pocit, že se zamiluješ? - Jo, mám.
Jo, bude to blbost.
Takže chceš říct Amber, že ji miluješ?
Měl jsem z ní opravdu dobrý pocit a připadalo mi, že…
Že jsme propojení a líbila se mi představa života s ní.
Já nevím. Tohle jsem asi nechtěla slyšet.
Máš pocit, že si mnou nejsi jistá.
Kdybych měla pocit,
že do toho se mnou jdeš naplno a chceš udělat další krok,
tak bych řekla to samé.
Mám ale pocit, že ty tam nejsi.
A je mi z toho smutno.
Když myslíš na mě a na Kwameho,
s kým se vidíš
u oltáře?
Já mám dost jasno.
- Vážně? - Jo.
A tím, komu bych řekla ano, jsi ty.
A myslíš, že kdybychom se shodli a šli do toho,
přestala bys mít obavy?
Myslím, že ano.
Tak to udělejme.
Promiň, Kwame, ale já…
dám přednost sobě.
Teď se tu usmívám jako idiot.
- Jo? Já taky. - Úplně.
Jsme k sežrání.
- Vážně? - Takový páreček.
Mám pocit, že vybuchnu.
Jako kdyby se mi mělo vznítit tělo.
Mám pocit…
Cítím touhu po tobě každou buňkou těla.
Nechci nikoho tlačit do ničeho, co by udělali ze strachu.
Nechci, abys řekl, že to uděláme,
ale neřekl bys to, protože to opravdu chceš,
ale z obavy, že odejdu.
Když myslím na lásku, myslím na tebe.
Jdeme do toho. Uděláme to.
A jak to uděláme?
No, já bych asi začal tím,
že řeknu ostatním lidem…
Lidem? Je to jeden člověk, nedělej ze sebe nadsamce.
Tak určitě.
- A teď co? - Promluvím s Amber.
Pořád seš si jistý?
Jo. Já…
Proč zníš tak potichu?
Rozumím si s ní.
Určitě to dneska uděláš?
Jo, udělám to.
A řekneš to hned na začátku dalšího rande?
Nevím, jak to řeknu,
ale bohužel to nevezme dobře, nevezme to vůbec dobře.
Paule.
Víme, co musíme udělat.
- Jo. - Pochlap se, prďolo.
Kurva.
Je to pecka, paráda…
Přišel jsem si najít manželku.
Z Tiffany mám dobrý pocit.
Jaká je šance, že vás potká něco, co vám opravdu změní život?
Už dlouho jsem sám a nikdy jsem neměl pocit,
že bych si s někým rozuměl.
Nikdy jsem neměl pocit, že bych mluvil s někým, kdo mi rozumí,
chápe a chce abych byl lepší.
Nepochybuji, že tam bude navždy.
- Haló? - Brette! Ahoj.
Tiffany je úžasná žena. Nemůžu se dočkat společné budoucnosti.
Panebože!
Počkat, je tu bílá bota.
Tohle je bota, kterou jsem navrhnul pro sebe,
když jsem dělal v herním průmyslu.
V tu dobu jsem ještě netušil, kam mě tahle moje záliba
nakonec zavede.
V určitých ohledech to asi pro mě představuje…
- Tvůj začátek. - Jo.
- A jít za tím, co tě dělá šťastným.
A když tohle uděláš, vždy k tobě přijdou dobré věci.
Moc mě inspiruješ. Chci být pro tebe lepším člověkem
a taková by podle mě měla být láska.
Už teď mám pocit, že tě miluju.
- Páni, Tiffany. - Utečeš teď?
Ne, rozhodně nikam neuteču.
Vůbec.
Jen je to slovo,
které jsem v životě
moc neslýchal.
A…
Myslím, že je to oblast, ve které jsem chtěl jako osobnost vyrůst.
Prostě nemít s tím slovem
takový problém.
Jsi výjimečná, Tiffany.
Mám pocit, že se k sobě perfektně hodíme.
Jsi tam?
Haló?
Tiffany?
- Dobrý, nebo blbý? - Blbý.
Doslova jsem mluvil o tom, že jsem se do ní asi zamiloval.
Brácho!
Řekl jsem jí, jak to cítím.
Mluvím, je tam ticho.
„Haló?“
- No tak. - Řekla, že důvěra je nejdůležitější.
- Jasně. - No tak.
Takhle těsně před cílem.
- Ne. - Seděl jsem tam a čekal.
Končím.
Překlad titulků: Zuzana Matějková