- Miért veszel részt ebben a kísérletben? - Miért vakrandizom a kapszulákban?
Olyasvalakit keresek, aki teljesen elfogad engem.
Igazi szerelemre vágyom.
Szerintem még sosem voltam ennyire szerelmes.
Feleséget keresni jöttem ide, és két elragadó nőt is megismertem.
Azt választottam, akivel kapcsolatban jobb megérzéseim voltak.
Ez a legnagyobb döntés, amit valaha meg kell hoznom.
A szerelem vak?
Megkértem a választottam kezét,
most viszont valaki más ujjára akarok gyűrűt húzni.
Rossz döntést hoztam.
Te is tudod, és én is.
VAK SZERELEM
A FÉRFIAK SZÁLLÁSHELYE
Én jól érzem magam. És ti?
Én is.
Lehet, hogy férjet találunk. De durva!
Durva. Igen.
- Srácok! - Sziasztok!
Nahát!
Mi újság?
- Helló! - Sziasztok!
Sziasztok!
- Ez tetszik! - Igen!
Vanessa Lachey vagyok.
Én Nick Lachey.
Ez pedig a Vak szerelem.
Ez az!
Eláruljátok, hogy miért vagytok itt?
Minden figyelmemet leköti a munkám, a mobilom,
itt viszont mindezt könnyedén félretehetem. Bumm.
- Koncentrálhatsz. - Mindent bele! Igen.
Az életünkben minden mulandó: a testünk, a külsőnk, a karrierünk is.
Kivéve a társunkkal való kapcsolatunkat.
Az, hogy négy kép alapján húzzunk jobbra vagy balra másokat…
Lehet, hogy régimódinak tűnök, de nekem ez nem jön be.
Voltak már hosszú távú kapcsolataim, de sosem éreztem igazán,
hogy megtaláltam a nagy őt.
Ezzel az érzéssel szeretnék távozni innen.
A nagy ő itt van. Megkeresem.
Itt végre csak a másik ember személyiségén múlik,
hogy beleszerettek-e.
És ha ez megtörténik, és rátaláltok arra, akivel leélnétek az életeteket,
eljegyzitek egymást.
Ezt követően pedig végre megpillanthatjátok a jegyesetek arcát!
Négy hét múlva pedig sor kerül az esküvőtökre,
ahol meghozzátok életetek legfontosabb döntését. Igent mondotok?
Férjként és feleségként fogtok megöregedni?
Vagy inkább örökre búcsút intetek egymásnak?
MŰVELETI VEZETŐ
Vajon a szerelem tényleg vak?
DESIGNTERVEZŐ
Remélhetőleg bebizonyítjátok, hogy az.
A kapszulák hivatalosan is megnyíltak!
- Sok szerencsét! Sok sikert! - Köszönjük! Sziasztok!
- Tedd le az aszalt gyümölcsöt! - Jó.
- Te jó ég, lányok! - Sziasztok!
A társkereső appokon nagyon könnyű pasit találni.
Mindig egyből szexet akarnak.
Már annyira unom.
A szüleim szerint ismerkedhetnék bárokban. Ki csinál még ilyesmit?
- Mi a neved? - Chelsea.
- Az enyém Kwame. - Menő.
- Azt jelenti, hogy „szombaton született”. - Imádom.
- És az a hét legjobb napja. - Bizony.
Chelsea! Mi tesz boldoggá?
Ha örömet okozhatok másoknak.
- Benne vagyok. - A fejlődés.
- Azt adnám. - És a cipők.
- Tippelsz, hány cipőt hoztam? - Tizenhármat.
- Nem. - Hányat?
- Huszonegyet. - Huszonegyet? Az igen, divatos lehetsz.
Mi a munkád?
- Korábban fociztam. - Hűha!
- Igen. - Profi focista vagy?
De egy sérülés véget vetett a karrieremnek, és hazaköltöztem.
- Sajnálom. - Ez van.
Gondolom, mások elképzelni sem tudják,
milyen nehéz lehet visszaszokni.
Őszintén megmondom, nem tudom, hogy valaha fel fogom-e dolgozni.
Nemrég kezdtem egy szoftvercégnél fejlesztési vezetőként. Jó munka.
Olyan életet biztosít, amivel elégedett lehetek.
Jók a lehetőségeim. Szuper emberekkel dolgozom.
Értékelem a kérdésedet, és hogy meghallgattál, és…
- Ritkán beszélhetek erről. - Most úgy megölelnélek.
Nekem számít, hogy a másikban legyen empátia és együttérzés.
Az életem nagy részében nem találtam a helyemet.
Szerintem jó ember vagyok.
De nem vihettem el a barátnőmet a bálba, mert fekete vagyok.
Emiatt mindig úgy érzem, hogy le kell nyűgöznöm másokat.
Muszáj azzal nyitnom,
hogy nagyon sikeres vagyok, és van egy mesterdiplomám.
Itt viszont az a szerencsénk,
hogy nem kell egyből tepernünk pusztán a külsőnk miatt.
Ez pedig nagyon jó érzés.
- Hahó! - Szia!
- Szia! Hogy vagy?
Jól. És te?
Most, hogy itt vagyok, fantasztikusan.
Na tessék! Máris édes semmiségekkel dobálózol.
Azért vagyok itt, hogy feldobjam a napod. Te pedig mosolyt csalhatsz az arcomra.
Istenem!
- Hogy hívnak? - Micah vagyok. És te?
Hűha, Micah. Tetszik! Én Kwame vagyok.
- Kwame? - Igen.
Nagyon tetszik.
Eredetileg az Alex nevet akartam használni.
- Tényleg? - Aha.
Szerintem a „Kwame” eléggé konkretizálja a dolgokat.
Örülök, hogy a saját nevedet használod.
Sokat elárul a hozzáállásodról.
Számomra ez fontos. Én mások energiájából táplálkozom.
Mondhatni, empatának tartom magam.
Igyekszem őszinte emberekkel körülvenni magamat.
Figyelj! Ha jó a hozzáállásod, és optimista vagy…
- Bevonzol dolgokat! - Minden összejön.
Így van! Én hiszek a vonzás törvényében.
Én is! Szenvedélyesen. A vonzás törvénye mindent felülír.
- Mindent! - Igen. Én hiszek benne.
Amire vágyom, meg is fog történni.
Micah csodálatos.
A falon át is érzem az energiáját.
Micah számomra a befutó.
Igen.
Megmondom őszintén, hogy most eléggé bejön nekem ez a fal.
Imádok Kwame-val beszélgetni.
Hasonló az életszemléletünk.
Kíváncsian várom, hogy mi sül ki ebből.
Kicsit stresszel, hogy a belső tulajdonságokra kell hagyatkoznunk.
Ki fogok akadni, ha senkinek sem jövök be.
Értitek, ugye? Basszus, talán nem is lenne meglepő.
Mi a neved?
- Micah. - Én Paul vagyok, szia!
- Apámat is így hívják. - Az enyémet is.
- Szóval te vagy kicsi Paul? - Nem, mert a nagyapám is Paul.
Akkor III. Paul?
Gyakorlatilag igen, azt hiszem.
- Környezettudománnyal foglalkozom. - Menő.
- Melyik a kedvenc helyed, ahol jártál? - Talán Olaszország.
Az enyém Positano.
Amikor összeházasodunk,
lesz okunk visszamenni. Mit szólsz?
Tökéletes ötletnek tűnik.
Annyira dögös a hangod, hogy alig bírok koncentrálni.
Mintha csiklandozná az agyamat. Furcsa.
Tudósként és elemző személyiségként
arra vártam, hogy számtalan hibát találok ebben a kísérletben.
De meglepően jól működik. Mintha azzal, hogy akadályt tettek közénk,
valójában eltávolítottak volna egy akadályt.
- Helló! - Szia!
- Szia, Paul vagyok! Hogy hívnak? - Szia! Amber vagyok.
Amber! Ez tetszik. Mint a borostyán. Imádom a köveket.
Igen, arról kaptam a nevemet.
Apám szereti a drágaköveket.
Az csúcs. Én is. Szóval, hogy hívnak? Hány éves vagy?
Hát, a nevem Amber.
- Ja, már kérdeztem. - Semmi baj!
Honnan jöttél?
A louisianai New Orleansből.
- NOLA-ból? - Igen.
Istenem, mindennap tudnék enni beignet-t.
Majd az esküvőnkön, oké?
- Mivel foglalkozol? - Légiutas-kísérő vagyok.
Szuper. Nagyon menő.
- Szeretsz utazni? - Imádok utazni.
Az ausztráliai Sydney-ben éltem. Jártam Délkelet-Ázsiában, Új-Zélandon.
Egy ideig a Bahamákon is éltem.
- Környezettudománnyal foglalkozom, így… - Hűha!
Biológiai oceanográfiával foglalkoztam, cápákat tanulmányoztam.
Oké, tehát igazi kalandor vagy.
A családom őrültnek tart. De egyébként Olaszország a kedvencem.
- Imádom. - Istenem!
- Legközelebb oda megyek. - Veled tarthatok?
Persze.
Amber légiutas-kísérő. Máris van egy közös pontunk.
- Persze, szivi! Menjünk! - Remek.
Istenem! Miért vagyok egyedülálló? Mindennap ezt kérdezem magamtól.
A párkeresés kimerítő.
A külső alapján választunk párt,
pedig ez csak egy töredéke annak, hogy kik vagyunk.
A külsőmnek kéne a legkevésbé érdekelnie másokat.
Gondolkodtál már azon, milyen lenne álmaid esküvője?
- Szoktál ilyesmin agyalni? - Jézusom, nem.
Miért, te igen?
- Igen. Már voltam férjnél, szóval… - Tényleg?
Igen, már kétszer is.
- Tényleg? - Aha.
Ezen mindenki ledöbben. „Jaj. Már kétszer is voltál házas?”
Én meg így: „Igen?”
De egyáltalán nem becsültek meg,
és ezt soha többé nem akarom átélni.
Nem akarok megint elmenni valakiért a végletekig,
csak hogy semmit se kapjak cserébe. Ebbe már beleuntam.
Rászántam az időt és az energiát, hogy átgondoljam, mire vágyom,
és most már készen állok.
Sziasztok!
Gyerünk!
Hahó!
- Szia! - JP vagyok.
- JB vagyok. Jackie B. Jackelina. - Oké.
Mintha gyerek lennék az édességboltban. Annyi lehetőség és választás van.
- Mondj magadról egy érdekességet! - Szeretek főzni.
- Én pedig sütni! Imádom. - Öt csillagot adok.
Sosem tudni, milyen ízt kap az ember.
Aztán lehet, hogy az egyik tetszik,
a másik túl erős az ízlésemnek, a másik meg uncsi, pfuj.
Gyakran vérzik az orrom csak úgy.
Egyszer éppen smároltam egy lánnyal, és összevéreztem az arcát.
Jézusom, ne már!
Bírom a párducmintás ruhákat.
- Mit? - Párducmintát hordani.
Ott vagy még?
- Sztriptíztáncos vagyok. - Pfuj, ez nem jön be.
Zack Attack a színpadi nevem.
Alaszkában nőttem fel.
- Öltél már meg valakit? - Öltem-e?
Nem öltem meg senkit.
- Jó. - Egyelőre.
Automatikusan kiesett.
- Mit dolgozol? - Sztriptíztáncos vagyok.
Ne már!
Büntetőjogi ügyvéd vagyok.
Nahát!
- Alaszkában nőttem fel. Halásznő vagyok. - Hűha!
Japán vagy?
- Koreai? - Nem.
Kínai?
Alacsony vagy? Hadd tippeljek! Százötvenhat centi? Százötven.
Mi van?
Van itt még 14 srác. Csak sikerül párt találnom!
Hahó!
Szia!
- Tiffany vagyok. - Én pedig Brett.
Feszülten vágtam bele a kísérletbe,
mert frusztrál, hogy ennyi idősen még nem találtam magamnak párt.
Itt nem kell a hülyeségek tengerében manővereznem.
Vajon komoly kapcsolatra vágyik? Érdekli a házasság?
Ezek a férfiak ugyanazt keresik, amit én,
ez pedig jó érzés.
Egy csomó sráccal jártam már.
De a leghosszabb kapcsolatom is csak két és fél évig tartott.
És ennek is már tíz éve.
Az én leghosszabb kapcsolatom két évig tartott, és az is kábé tíz éve volt.
- Oké. Értem. - Igen.
Vannak lányok, akik tudják, hogy férjhez akarnak menni.
Én viszont mindig is inkább a lelki társamat kerestem.
Én is azért jelentkeztem a műsorba, hogy társat találjak. Egyenlő felet.
Szeretnék majd családot alapítani.
Okkal jöttem ide, van egy célom.
Ebben a kísérletben semmi szükség nincs arra, hogy tippelgessünk.
„Vajon mire vágysz?
Valami komolyra? Futó kalandra?”
Én társat keresek. És jelenleg Tiffany nálam a befutó.
Fiúk!
Erős volt az első nap befejezése! Ez az!
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
Csirió! Igen!
- Ne mondd a nevüket… - Nem fogom! Nem mondom meg!
Elfogulatlanul akarom csinálni.
- Amber klassz csaj. - Igen. Micah is.
- Nálam ő a nyerő. - Nálam is.
Akkor sorsot kell húznunk, ugye?
A francba.
Nálam is Micah a befutó. Küzdeni fogok érte.
Sokakat megjelöltem,
de szerintem leginkább az emberek kisugárzása miatt.
Hogy tudtál meg róluk ennyi mindent?
Nem tudom. Kitartóan kutattam.
Egész életemben nem randiztam ennyit.
Én jól szórakoztam. Jó buli volt.
JP bejön. Ugyanabból a városból származunk.
És Marshall is nagyon szimpatikus. Szerintem irtó lazának tűnik.
Joshsal is megvan a közös hang.
Vele is megértettük egymást. Szóval ők a fiúim. Mind.
Zack azt mondta: „Van egy piton a folyosón. Mit lépsz?”
„Otthagylak, és a pilótafülkébe megyek.”
Tőlem is megkérdezte! Szerintem vizsgáztat minket.
Nekem bejött. Úgy voltam vele, hogy folytathatjuk.
Meg vagyok lepve.
Ki tudja, mi vár ránk az elkövetkező napokban?
Szerintem sokak szíve össze fog törni.
Igyunk a szerelemre! Készen álltok? Csirió!
A FÉRFIAK SZÁLLÁSHELYE
- Tessék! - Kész a röszti.
Kigyúrt csávók a konyhában.
- Jöhet! - Finom.
- Mintha éttermi lenne. - Köszi!
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
- Szia! - Jó reggelt!
Fura, hogy csak a bagel tetejét szeretem?
- Az önbizalom vonzó. - Igen.
Nem is érdekel, hogy néz ki a srác, akivel jóban lettünk.
Nem érdekel, hogy jóképű-e. Mert a kisugárzása annyira…
- Ez az! - Az a lényeg, tudod?
Erre igyunk!
Szerintem bombázó vagyok.
Fiatalabb koromban viszont nagyon durván pattanásos voltam.
Nagyon frusztrált. És mindig azt hittem,
hogy senki sem fog velem járni a csúnya arcbőröm miatt.
Folyton ez járt a fejemben, meg az arcomon maradt hegek.
De aztán rájöttem, hogy nem is kell olyan, aki emiatt elítélne.
Mert nem hinném, hogy a hajamtól lennék önmagam,
vagy a szememtől, vagy a bőrömtől.
Változik a külsőm, változik a stílusom és a hajam is,
de csakis az számít, hogy ki vagyok legbelül.
- Ki vagy? Ki van itt? - Irina.
Tudtam!
- És te ki vagy? - Zack.
Mindenkinek nagyon határozott véleménye van rólad.
Rólad meg az őrült történeteidről.
Elárulok valamit, mert nagyon bírlak.
Ejha! Máris?
Szóval tegnap egy csomó lánynak
azzal poénkodtam, hogy sztriptíztáncos vagyok.
Közben viszont rájöttem,
hogy kilenc napom van feleséget találni,
szóval ha szeretném ezt az egészet komolyan venni,
akkor sebezhetőnek kell lennem. Szembe kell néznem a démonaimmal, és…
Értem.
- Amire eddig… - Mitől félsz ennyire?
Anyám egyedülálló anya volt.
Gyerekkoromban egyik helyről a másikra költöztünk,
és az anyukám sztriptíztáncos volt.
Azért csinálta, hogy ételt tudjon tenni az asztalra.
Emlékszem, hogy kiskoromban
egy gyorsétteremben anyámnál nem volt pénz,
hogy ételt tudjon venni nekem, és sírva fakadt, és…
Hát, csodálatos nő volt,
és…
Már nem él.
Mióta meghalt, robotpilóta-üzemmódban vagyok.
Mindent megtettem, hogy letegyem az alapvizsgát, végigcsináljam a jogot,
egy csomó pénzt kerestem az irodámnak, miközben legbelül haldokoltam.
Ha szeretnék tisztelegni anyám emléke előtt, és hogy mit kívánt nekem,
akkor nem játszhatok tovább biztonsági játékot. Nem akarom,
hogy a pénzcsinálás legyen a lényeg. Nem izgat.
Rohadtul nem számít.
Én csak segíteni szeretnék másoknak.
Ezért jöttem ide. Feleséget, gyereket, családot akarok.
Olyasvalakivel akarom végigcsinálni, aki egyetért velem.
Én Oroszországból jöttem, ahol…
- Tényleg? - Aha.
Három- vagy négyéves koromban. Semmi pénzünk nem volt,
de a szüleim mindent megtettek, hogy szép emlékeink legyenek.
Egy csomó karácsonyunk volt ajándékok nélkül. Hozzászoktunk.
De a szüleim azt akarták, hogy nekünk jobb életünk legyen.
Apám azt mondta, hogy olyan lehetőségeket akar adni nekem,
amilyenekre otthon esélyem sem lett volna. Mindent megbecsülök.
Nagyon
összeszedett embernek tűnsz.
Ez kedves tőled. Úgy érzem, mintha alakulna közöttünk valami.
Ennek örülök.
Voltam szerelmes olyanokba, akiknek a családja…
Akiknek a családja elítélt amiatt…
ahogyan nevelkedtem.
Így hát olyasvalakit szeretnék elvenni, aki azért jön hozzám,
mert önmagamért szeret engem.
Nagyon kedvelem Zacket.
Sokat tűnődtem ezen.
Sosem találkoztam még ilyen pasival,
és valami miatt ő nagyon izgatja a fantáziámat.
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
Még baj lesz abból, hogy több lány is randizik ugyanazzal a sráccal.
De kicsinálom őket. Viccelek!
Ezt nem kellett volna, rémesen jött ki.
- Egészség! Oké. - Hogy lazák legyünk a kapszulában.
Szabotálni akarod a szerelmi életemet?
- Én? - Csak ugratlak.
Micsoda? Miért?
Tudom, sosem tennéd!
Soha nem bántanálak szándékosan.
- Eskü. - Aranyos tőled.
Szándékosan soha sem tenném.
Istenem, tudom, hogy nem. Dehogy.
Nem.
Csapassuk!
Mizu?
Te nem izgulsz, hogy kivel kerülsz össze?
- De. - Szerintem Zack vagy.
- Eltaláltad. - És én ki vagyok?
- Bliss. - Igen.
Eddig, ha őszinte akarok lenni, az eszedre tízest adnék.
- Köszönöm! Jól vág az eszem. - Ez bejön.
Igazából ez a legszebb bók, amit valaha kaptam.
Anyukám tanár. Sok tanár van a családunkban.
A tesóm is tanár, a nagyim, a nénikém…
Te pedig biológus lettél.
Biológiát hallgattam, de kiberbiztonsági területen dolgozom.
- Ezt eddig nem tudtam. - Tényleg?
- Nem. - Nem említettem?
Azt mondtad, halásznő vagy.
Halásznő, igen. Biológiát hallgattam az egyetemen.
- De aztán pályát váltottam. - Lazuljunk kicsit!
Még nem mondtad, hogy melyik a kedvenc dalod vagy előadód.
- A kedvenc dalom… - Igen?
Az „I Hope You Dance” Lee Ann Womacktől.
- Tényleg? - Igen, ismered?
Persze. Anyukám szerint ez az én dalom.
Erre a számra fogok először táncolni azzal, akit elveszek.
Sajnálom. Máris elkezdtem sírni.
Őrület. Folytasd, hallgatlak! Bocsi.
Anyám 16 éves koromban mutatta nekem ezt a számot.
Leültetett, és meghallgattatta velem.
Azóta már memorizáltam. Fejből el tudom énekelni.
Én is.
Fejből tudod az „I Hope You Dance”-t?
Anyukám ajánlotta nekem. Naná!
Bliss, ez nagyon fura!
Szeretném, ha anyukám táncolna velem az esküvőmön, mert…
ő a legfőbb támaszom, és őt is ugyanúgy meg akarom tisztelni ezzel, mint apát.
Bocs, hogy sírok.
Mi a fene folyik itt?
Nem tudom.
- Én… - Olyan hevesen ver a szívem.
- Hűha! Ez teljesen váratlanul ért. - Megerősítette, amit érzek.
- Szép álmokat! - Neked is.
Mi a fene?
Szükségem van egy ölelésre. Megölelne valaki?
Miért? Boldog vagy?
Igen. Nagyon hevesen ver a szívem.
- Zack! - Öcsém, ezt nem fogod elhinni.
Lehet, hogy megtaláltad az igazit.
- Igen, úgy örülök! - Úgy, hogy megáll tőle az eszed.
A FÉRFIAK SZÁLLÁSHELYE
Bírom, hogy mind teljesen mások vagyunk.
Mintha…
- Főleg Billy. - Igen.
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
Egy, kettő. Egy, kettő, három.
Itt van Jackie séf?
Séf…
- Mit gondolsz a nyilvános nyalifaliról? - Köztéren akarok szexelni a nejemmel.
Én benne vagyok, ha te is.
A kísérlet elején egy csomó olyan emberrel randizunk,
akikkel egyébként szóba sem állnánk.
A kapszulában együtt játszhatunk…
PROJEKTMENEDZSER
Talált!
Ó! Igen!
Együtt rajzolhatunk, zenét hallgathatunk…
Imádom ezt a dalt.
A nap 24 órájában itt vagyunk, és minden időnket azzal töltjük,
hogy megkeressük a szerelmet.
Ez nem jön be.
Csináld! Szeretsz.
- Csak csináld! - Csinálom. Ó! Kezd ragadni.
Ilyen az igaz szerelem.
Szerintem kezdünk mély kötelékeket kialakítani egymással.
Engem két fiú is nagyon érdekel.
Kwame és Paul.
Úgy a magasba emelnélek.
- Hogy megforgass? - Nem, csak…
A mindenit.
Földhöz vágnálak.
- Egyenesen a járdába. - Aha.
Aztán beléd könyökölnék. Dehogy. Felvennélek, körém vetnéd a lábadat,
és smárolhatnánk.
Hát, ez jól hangzik.
Tényleg jól hangzik.
Paul a semmiből tört az élre.
Emlékszem, hogy amikor elkezdtünk dumálni,
akkor úgy voltam vele, hogy na, szuper, Paul az.
Nem könnyítettem meg a dolgát.
Most viszont alig várom, hogy ő legyen a fal túloldalán.
Nem tudom, hogy történt.
Milyen lenne az életünk, ha összeházasodnánk?
Egy szóval, vagy fejtsem ki bővebben?
Fejtsd ki!
Jó. De az egyszavas verzióval kezdem.
- Oké. - Tűzijáték.
Szerintem elképesztően sok boldogság várna ránk.
Öröm, szeretet és támogatás.
Biztonság.
- Ez… Biztonság. - Igen.
Ezt már most is érzem melletted.
- Igen? - Aha.
Ennek örülök.
Olyan alaposan ismerlek!
Pedig azt sem tudom, milyen lehet téged megölelni.
Nekem mondod?
De amikor Kwame-val vagyok, ő elfogadja az érzéseimet, megnyugtat.
A mély hangja elég ahhoz, hogy a földön tartson.
Kwame nagyon jólelkű, igazán klassz ember.
És szerintem én még sosem adtam esélyt a rendes srácoknak.
És most végre abban a helyzetben vagyok, hogy elérhető egy rendes srác.
És ez nagyon tetszik.
Paul és Kwame teljesen más ember. Nem tudom, mit tegyek.
Hali!
Szia!
Remélem, Brett vagy!
- Brett vagyok. - Ez az!
- Te pedig Tiffany vagy. - Igen.
Hogy vagy?
Örülök, hogy újra találkozunk.
Ma magas sarkút húztam, mert dögösnek érzem magam.
- Bizony. - Mi van még rajtad?
- Érdekel. - Kékeszöld vagy smaragdzöld ruha.
Az én felsőmnek is hasonló színe van.
Igen, kékeszöldnek mondanám.
Beszarás!
Ja. Ugyanazt a színt választottuk ma reggel?
- Úristen, ez a kísérlet működik. - Nekem is úgy tűnik.
Ma azzal a gondolattal jöttem be ide,
hogy kíváncsi lennék az életedre.
Értem. Hát, a munkahelyemen több mint ezer emberből
három egymást követő hónapban én voltam a legjobb értékesítő.
Ha olyasmit kell csinálni,
amiről azt gondolják, hogy egy nőnek úgysem menne, akkor én azt mondom,
hogy csak azért is megcsinálom.
Amikor elkezdtem zenélni, azt mondták,
hogy tökéletes ajkam van a fuvolázáshoz.
De a fuvola szerintem nagyon lányos hangszer, és én dobolni akartam.
Szóval ki került végül a dobhoz?
Hát én.
És a végzős évemben mi voltunk a nemzet legjobb zenekara.
Jólesik, amikor elhallgattathatod a kétkedőket.
- Igen. - Ez tetszik.
Szerintem az én hozzáállásom is hasonló.
Ötödikes vagy hatodikos lehettem, amikor észrevettem,
hogy egyre rosszabb otthon a helyzetünk.
Az egyik héten lekapcsolták az áramot, elzárták a vizet.
Néhány hétig gyertyafénynél éltünk.
A barátaink még akkor is át akartak jönni, de a tesómmal nem engedtük be őket.
Nem akartuk, hogy lássák, hogy nincs nálunk áram.
Emiatt nagyon csendes és introvertált gyerek lett belőlem.
A gimiben nem voltak barátaim.
Leginkább csak rajzolgattam.
Cipőket kezdtem tervezni.
Instagramra tettem fel a rajzaimat.
Aztán kaptam egy üzenetet, ami után jött egy álláslehetőség,
ahol egy évet lehúztam, mielőtt beszerveztek a Nike-hoz.
Aztán három év alatt a semmiből eljutottam odáig,
hogy designtervező lehetek a világ legnagyobb cipőgyáránál.
Pedig még diplomám sincs.
Gratulálok!
Hallod, nem ismerek hozzád hasonlót.
Csodálatos ember vagy.
Nem hiszem, hogy a való életben randiztam volna olyan sráccal, mint Brett.
Valószínűleg lenéztem volna, amiért nincsen diplomája,
és nem a hagyományos pályamodellt követi.
Előítéleteim lettek volna vele kapcsolatban,
de amikor elmesélte a történetét…
Ő nem olyan, mint a többi férfi. Ő más.
Azt hittem, hogy 36 évesen tudom, mit akarok.
De ez a kísérlet máris felülírta.
Szeretnék önmagam lenni, szeretném, hogy ne ítélkezzenek felettem,
és ne érezzem úgy, hogy meg kell változnom.
Szerintem mellette önmagam lehetek.
Jó előérzetem van kettőnkkel kapcsolatban.
- Nekem is. - Értem.
Jaj, Brett!
Egek!
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
- Túl vagy a randikon? - Igen, kettőn is.
Az egyiknek alig vártam, hogy vége legyen. Ez rosszul hangzik, de…
A másik jól ment?
A másik nagyon jól ment.
- Azzal volt, aki tetszik? - Paullal? Igen.
Amikor vele vagyok, mindig annyit mosolygok.
Szóval mintha határozottan kezdenék érezni iránta valamit.
Hogy áradozol róla! Tetszik neked.
- Hahó! Ki van ott? - Paul.
Szia, Paul!
Milyen csalódott a hangod!
Dehogy, már alig vártam, hogy beszéljünk.
Természetesen nem akarok beleszólni egyik másik kapcsolatodba sem,
de mit gondolsz Amberről?
Szerintem klassz ember, nagyon jó személyisége van,
és tetszenek az értékek, amiket képvisel. Sok közös érdeklődési körünk van.
Passzol a látásmódunk, és eléggé egy hullámhosszon vagyunk.
Értem.
- Hát… - Ez van.
- Csak velem kéne beszélgetned! - Igen?
Még jó!
Beszéljünk másról!
Ez most random lesz, de téged érdekelne, hogy mikor halsz meg?
Igen.
- Tényleg? - Igen.
És mi lenne, ha négy hét múlva halnál meg?
Akkor addig ki sem másznánk az ágyból.
- Akkor ezt csinálnánk? - Aha.
- Így töltenéd az idődet? - Aha, aludnánk.
Aludnánk, ugrálnánk az ágyon, párnacsatáznánk.
Pontosan. Csak a szokásos.
Igazából úgy érzem, hogy az elmúlt három évem szinte csak úgy elrepült.
Ijesztő gyorsasággal.
Vágod. Rohadtul nem is értem.
Szóval törekedni szeretnék arra, hogy mostantól
többet éljek, úgy általánosságban.
Ez jól hangzik.
Hogy megéljem a pillanatot. Nyálasan hangzik, de…
- Értem. - De ez az igazság.
Szeretném minden napban meglátni a szépséget.
- Istenem! - A kis dolgokban. Az élet szépségét.
Istenem, ebben teljesen egyetértünk.
Nahát!
Ez nagyon bejön. Jézusom.
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
Nem tudok dönteni Kwame és Paul között.
Kwame-val úgy érzem, hogy ő a legjobbat tudná kihozni belőlem.
Jó ember, jó a személyisége, jó a jelleme.
Nekem senki sem mond semmit!
- Viccelek. - A lelkem, baszki.
Nem számoltam azzal a lelki
és érzelmi zűrzavarral, amit az okoz,
ha más lányokkal élünk együtt, akik ugyanazokkal randiznak, mint mi.
- Mi lesz ma Kwame-val? - Hagyjuk!
Jó lesz? Csak vele dumálsz ma?
- Aha. - A való világban is működnétek?
Igen. Szerintem jók lennénk.
De inkább hagyjuk!
- Miért? - Nem bízom abban a lányban.
Szerintem te illesz hozzá a legjobban. Remélhetőleg ő is belátja.
Kwame megérinti a szívemet, az eszemet és a vaginámat.
Valahányszor beszélünk Kwame-val, egyre jobb lesz.
Egyértelműen. Tízszeresen. Totálisan.
Az a nehéz ebben az egészben, hogy egy csomó mindent megoszt a másik,
de tudom, hogy utána meg valaki mással van randija.
Lehet, hogy annak a lánynak is ugyanazt mondja.
Nagyon szeretem a Calvin Klein női fehérneműit.
- Igen. - Bár egész nap abban mászkálnál!
Nagyon bejönne. Beharapnám az ajkamat.
- Csak rád gondolnék. - Értem én.
Tudod, amikor…
Ugye itt az a kérdés, hogy a szerelem vak-e.
Próbáljuk megismerni egymást, hogy milyen ember a másik.
Igen.
Remélem, hogy ez azon is dob, hogy milyennek látjuk egymást kívülről.
Van abban valami vad, amikor annyira egy hullámhosszon vagytok,
hogy el sem tudsz menni úgy a másik mellett, hogy közben
nem gondolsz arra, mennyire rajongsz érte.
Nem csak úgy, hogy…
Az az egyetlen oka, hogy…
Képtelen lennék nem hozzád érni,
mert konkrétan úgy érzem magam, mintha teljesen beborítanálak a lelkemmel.
Érted, hogy értem? Amikor már annyira…
Szóval szereted, ha szex közben a lelkünk is kapcsolódik?
Uramisten. Igen.
Ha házasok vagyunk, nem szexelünk. Szeretkezünk.
Igen. Igen!
Igen. Akkor az egész más szintre kerül. Érted, hogy értem? Mert nem…
- Igen. - Baszki.
Szent érzés.
Én már-már spirituális szinten szeretnék kötődni a férjem testéhez.
Uramisten! Húha.
Ez telibe talált.
Mi folyik itt ma este?
Hát igen.
- Hűha! - Aha.
Oké. Szóval készen állunk?
Igen.
Ne játszadozz velem, különben átmegyek a fal túloldalára!
Részemről ennyi. Vágjunk bele!
Oké, most szeretnéd csinálni?
Én nem a szexre célzok, hanem a házasságra.
- De mindkettő jöhet. - Jó.
Komolyan mondom, szerintem van köztünk valami.
És nagyon örülök neki.
- Igen? - Szerintem jók vagyunk.
Ezt örömmel hallom. Igen, jólesik.
Sőt, nagyon-nagyon jólesik.
- Én benne vagyok. - Kwame!
Szeretnék őszinte lenni hozzád.
Nagyon-nagyon vonzódom valaki máshoz.
Ő folyton biztosít arról, hogy igenis velem szeretne lenni.
És a dolog
egyértelműen abba az irányba halad, amire nekem szükségem van.
Értékelem, hogy elmondtad.
Szerintem nem vettem észre, hogy mennyire vonzódsz valaki máshoz,
és most nem értem, hogy haladhattok ennyire gyorsan.
Ha én is tetszettem neked, akkor nehéz elképzelnem,
hogy hirtelen így belebolondultál valaki másba.
Nem azt akarom mondani, hogy ne beszélj másokkal,
csak azt hiszem, nehezemre esik felfogni.
Ha valaki megkérdezte volna, mielőtt jelentkeztem a műsorba,
hogy milyen számomra a tökéletes lány, azt mondtam volna, hogy olyan, mint te.
Szóval az, hogy ő elcsavarta a fejemet,
számomra is furcsa.
Eleve nem hittem volna, hogy három napnál tovább fogunk beszélgetni.
Viszont az ő malmára hajtja a vizet az, hogy…
Hogy jobban értékel téged, mint én?
Hogy hangot ad annak, hogy úgy érez, mint te?
Igen. Egyértelműen. Ennyi.
A jó dolgok nem jönnek könnyedén.
Egy ekkora horderejű döntésnél remélhetőleg a szívedre hallgatsz majd,
nem pedig az agyadnak arra a részére, amely azt súgja,
hogy a rövid távú kielégülést válaszd.
Jó, akkor konkrétan rákérdezek.
Szerinted olyasmi van közöttünk, ami örökké tartana?
Ami kiállná a próbát?
Igenis érzek irántad valamit, és látom magam előtt a közös életünket.
Én el tudom képzelni a közös jövőt.
Igen, száz százalékosan.
Ettől a fellegekben érzem magam.
- Tudod? - Igen. Persze, hogy tudom.
De most annyi érzés kavarog bennem,
hogy rohadtul beijedtem.
Tudod?
Sejtem.
De veled kapcsolatban nincsenek kétségeim, tudod?
Igen.
Én…
Nincsenek kétségeim. Szóval azt mondom…
hogy nem akarok várni a lánykéréssel.
Minden oké?
Csak leesett az állam.
Istenem!
Ezt nyilván jólesik hallani, nagyon boldoggá teszel.
De érdekel, hogy miért érzel így.
Már régóta odáig vagyok érted.
Jó, ez hat napot jelent, basszus. Hú, mintha…
- Sok időnek tűnik. - Igen.
De minden, amire vágysz, minden, amit megtestesítesz…
Ezek a dolgok azok, amikre…
Amit mindig is elképzeltem.
Egész nap arra várok, hogy veled beszélgethessek.
Szerintem azért voltam veled tartózkodó,
mert a másik fiúval, akivel beszélek, lassan alakul a dolog.
És az egyáltalán… Vele nem vagyok ezen a szinten.
Nem is hasonlítható össze a kettő. De attól tartok,
hogy később nem fogom-e megbánni, ha nem ismerem meg őt jobban.
Te viszont nem azt érdemled,
hogy a másik bizonytalankodjon és kételkedjen.
Mert szerintem elképesztő ember vagy, és a legjobbat érdemled.
Aha. Ez kemény dió.
Nem lenne igazságos azt várnom, hogy ne beszélj a másik sráccal.
Nincs jogom ezt kérni.
Ha már most, a kapcsolatunknak ebben a korai szakaszában ezt tenném,
akkor később kitől foglak majd eltiltani?
Ez egy nagyon jó érv.
Szeretném, ha ez köztünk maradna, de kezdek teljesen beléd zúgni.
Ezt még senki másnak nem mondtam.
- Értem. - Szóval ne szeress bele másba!
Vagy seggbe rúglak.
Milyen színű ruhában leszel majd?
Nem mondhatom meg. Meglepetésnek kell lennie.
És meg is fog lepni.
Már alig várom.
Mi az? Mesélj!
Felvetette, hogy már most megkérné a kezemet.
Csak úgy, a semmiből?
Bocs, meghallottam.
Ez túl gyors, nem? Miért nem lassít? Csak azért csinálja, hogy ne előzzék meg.
Hát…
Szerintem lassítsatok!
Úgy nézek ki, mint aki igent akar mondani? Még túl korán van. Istenem!
Szerintem csak azért kér meg, hogy megerősítést kapjon tőlem.
De arra aztán várhat.
Jogod van kihasználni az itt töltött időt. Hova siet?
Hova sietnél, szivi?
Ki akarja tűzni rád a zászlót.
Én is így érzem.
- De ezt nem kéne elkapkodnod. - Nem.
Inkább távozom egyedül, mint hogy beleugorjak egy elsietett kapcsolatba.
Jól van, üljünk le!
Chelsea mindennap elmondja neki, hogy számára ő a befutó.
Hogy totálisan odáig van érte, mire Kwame:
„Csak tőle kapok megerősítést, tőled nem.”
- Akkor mi legyen? - Nem tudom, mi legyen Paullal.
Tudnom kell, hogy van-e értelme foglalkoznom vele,
ha nem lesz ennyire komoly a dolog. Lehet, hogy Paulnak ez nem fekszik.
De vele is megértitek egymást. Amúgy is, hogy jön ide Paul?
A LÁNYOK SZÁLLÁSHELYE
Határozottan kezdek belezúgni.
- Tényleg. - Szerelmes vagy?
Egyértelműen.
- Úristen! - Nem félek kimondani.
Igen.
Ő annyira…
DESIGNTERVEZŐ
Ahhoz képest, milyen sikeres,
nem olyan nagyképű, mint a hozzá hasonló férfiak.
Lenyűgöz, hogy hogyan jutott idáig.
Szerintem ez hajtja előre nap nap után.
Törődik a családjával, pedig a családja nem tökéletes.
Persze, senki családja sem tökéletes, de úgy érzem,
hogy a magaménak akarom őt.
- Mert szereted. - Igen, fura.
Kezdesz beleszeretni.
- Ilyen érzés. - Ilyen a szerelem.
Igen.
- Ez egyre komolyabb. - Igen.
Annyira mélyek az érzéseim Tiffany iránt,
hogy az már ijesztő.
Nem irányíthat a félelmed. Nem határozhatja meg a jövődet.
Ha komolyak az érzéseid, akkor meg kell tenned ezt a lépést.
Szorítsd magadhoz azt a lányt!
És ne engedd el!
A szerelem fáj. De ez nem állhat közéd és a közé, amit megérdemelsz.
Ott van a fal túloldalán.
Tedd meg, haver!
Tedd meg!
Te jó ég!
Tudod, Brett, van, hogy csak úgy elképzellek.
Elképzelem az első találkozásunkat, azt, hogy szorosan magamhoz ölellek.
Alig várom, hogy megölelhesselek,
hogy láthassalak.
- Elcsábítasz, Tiffany. - Igen?
Nem, viccelek.
Tudod, te nagyon
megértő, gondoskodó és törődő embernek tűnsz.
Minél többet beszélgetünk, annál inkább érzem, hogy szeretsz velem beszélgetni.
És én is jól érzem magam veled, mert tudod, hogy milyen vagyok,
és ilyennek fogadsz el engem.
Szerintem még nem meséltem neked a legidősebb bátyámról.
Tíz évig járt a barátnőjével, mielőtt megkérte volna a kezét.
A bátyám pedig alig várta,
hogy egybekeljenek.
Szóval meglátogattuk őket, méretre szabattuk az öltönyünket,
és kábé egy hét múlva a menyasszonya felhívott hajnali háromkor.
„Szia, egy pár órája nem hallottam Marvin felől. Te tudod, hogy hol van?”
Mondtam, hogy nem.
Én egyébként elképesztően optimista ember vagyok.
Arra gondoltam, hogy biztos minden oké.
Csak nem tudott telefonálni, vagy ilyesmi.
Elmentem dolgozni, és…
Felhívott a menyasszonya, és én…
Nagyon kimért hangon annyit mondott, hogy „Brett, gyere haza”.
„Brett, gyere haza.”
Pár perc múlva felhívott a másik bátyám.
És már akkor hallottam, hogy sír, amikor felvettem.
Zokogott.
És annyit mondott: „Meghalt.”
Nem értettem. Csak azt hajtogatta, hogy meghalt.
A legidősebb bátyánk meghalt.
Alig öt percre volt otthonról, amikor elvesztette az uralmát az autója fölött.
És lecsúszott az útról.
Szóval ahelyett, hogy esküvőre mennénk,
a családunk temetésre készülődik.
Annyira sajnálom, Brett.
Ez az egész elgondolkodtatott a saját mulandóságomon.
Az ember elképzeli valakivel a jövőjét,
és aztán egyik napról a másikra elveszítheti a másikat.
Ennek már a gondolata is halálra rémít.
Azon kapom magam, hogy elképzelem a közös jövőnket.
Hogy mi lenne, ha remekül alakulna a kapcsolatunk, de aztán…
egy év múlva ez történne.
Én ezt nem akarom átélni.
Teljesen jogos, hogy így érzel. Teljesen.
De én nem félek attól,
hogy beléd szeressek, és megéljem a jövőnket.
Én reménykedve tekintek arra, ami ránk vár.
Szeretném neked megadni azt a támogatást és szeretetet,
amit szerintem megérdemelsz.
Én sosem félgőzzel vagyok benne egy kapcsolatban.
Mindent meg fogok tenni azért, hogy működjön.
Én soha semmit sem szoktam feladni. Nem az a típus vagyok.
Kezdem felismerni, hogy mennyire vonzódom hozzád.
Hoztál nekem virágot?
Olyan régóta nem küldtek nekem virágot!
Amberrel egy csomó közös van bennünk. Árad belőle a szexuális vonzerő,
de a személyisége is nagyon tetszik.
És szerintem mindkettő kiemelten fontos,
ha valakivel családot szeretnénk alapítani.
A romantikus randizós ingemet vettem fel. Fekete, és piros rózsák vannak rajta.
Tegnap összepasszoltunk volna.
Összeillő ruhákban megyünk Mexikóba.
- Meztelenül alszol? - Nem, nem meztelenül.
- Én igen. - Tényleg?
- Azt hittem, már mondtam. - Nem.
- Biztos a másik csajodnak mondtad. - Tuti.
- Hé! - Szívatlak.
- De hozzám senki sem érhet fel. - Senki.
Kivéve Blisst, de ő foglalt.
Megkérdezted Blisst, hogy a két randink után mit gondolt rólam?
- Nem volt sok mondandója. - Nem lep meg.
- Megkérdezted, hogy kell-e neki szemüveg? - Szemüveg?
Aha. Mert ő nem látta azt, amit te.
Istenem!
Kikészítesz!
A gagyi apavicceim. Ezek szerint készen állok az apaságra.
Én már nagyon szeretnék anya lenni.
Szóval benne lennél.
Mit kell még tudnunk a házasság előtt?
Egyetértünk a gyerekeket és a vallást illetően.
- Nem félsz, hogy nem fogok tetszeni? - Az kizárt.
Én szeretnék megházasodni. Szép ruhában.
- Megint az oltár elé akarok állni… - Aha.
- „Megint.” Istenem. - Megint.
Nem így akartam elmondani, de tényleg szeretnék megházasodni.
- Hozzámentem egy baromhoz. - Értem.
Nem sokkal később összejött valakivel. Rettenetesen kiborultam.
Annyira dühös voltam, hogy szó szerint alig láttam a méregtől.
Értem.
Sok időbe telt összeszednem magam, de nem akarok jégkirálynővé válni.
Szeretném megkapni azt a szeretetet, amit megérdemlek, és remélem,
hogy megtalálom.
Csaltad meg valaha a párodat? Megtennéd?
Szeretném azt hinni, hogy nem, de szerintem az lett volna a vége.
- Nem voltam boldog. - Értem.
Ennek mindig van oka. Ettől még nincs rendben a dolog.
De mindig van valami a háttérben.
Ez eléggé red flag.
- Mármint velem kapcsolatban? - Egy kicsit.
De ez már elmúlt. Ha a kérdésed a jelenre vonatkozott, akkor nem.
Véget vetnék a kapcsolatnak, mielőtt megcsalnám a másikat.
- Értem. Ez így korrekt. - Tudod?
És csak elméleti kérdés volt. Nem történt meg.
De nem, sosem csalnálak meg. Én nem olyan ember vagyok.
Hiszek neked.
Most nagyon befeszültem. Nem tudom, miért.
Igen? Sajnálom.
Sajnáld is!
Nem akarlak stresszeltetni.
- Aranyos lány vagy. - Néha.
- Kivéve, amikor nem.
Például most. Most kicsit undok kedvemben vagyok.
- Undok vagy? - Kicsit.
Az jó, amúgy sem rajongok az édességért.
Szeretem azt, aki vagy.
Előkerültek a nagy szavak!
Megijesztettelek?
Nem. Nem tartok tőle.
Szerintem nagy a valószínűsége annak,
hogy te meg én együtt távozzunk innen.
Basszus, el fogok ejteni valamit.
De szép csokrod van!
- Hali! - Ne már, ez gyönyörű!
- Az, ugye? - A bazsarózsa a kedvencem.
- Kaptad? - Igen.
- Ezt rád adom! - Rohadt aranyos.
Drágám, annyira szép. Gyönyörű ez a csokor.
Pont olyan cuki és színes, mint te.
Már régóta nem kaptam virágot.
A helyedben hozzámennék az illetőhöz.
Felkészülök a legrosszabb eshetőségre.
- Tudom. Nézd! - Mi az, csokornyakkendő?
Paullal randizott. Nézd azt a…
- Tessék? - Paullal volt.
Ez igazából tök vicces.
Uncsinak tűnik.
A New Orleans-i karnevált választottam témának.
Ez annyira rád vall!
- Szóval… - Bájos.
Mi köze van hozzájuk a New Orleans-i karneválnak?
Karnevál?
Lúzer!
Ez lehetne az esküvői csokrom.
Imádom a bazsarózsát.
A FÉRFIAK SZÁLLÁSHELYE
Az első naptól kezdve Micah nálam a befutó.
Egyből megértettük egymást.
Nagyon egyenletes tempóban fejlődött a kapcsolatunk.
Aha, növekedett.
Ami jó. Az egyenletesség jó.
- És fejlődött is. - Igen.
Micah-ban minden megvan, amit egy nőtől várok.
- Érted? - Aha.
Bírom Kwame-t. Remek srác. Viszont most úgy érzem,
muszáj rámozdulnom Amberre vagy Micah-ra.
Leesett, hogy milyen érzés lenne, ha Micah dobna engem,
és ez beindította bennem a „küzdj vagy fuss” reakciót.
Szia!
Úgy érzem,
szerelmes leszek.
- Úgy érzed, szerelmes leszel? - Igen.
Igen, elég nagy butaság lenne.
Ez azt jelenti, hogy bevallod Ambernek, hogy szereted?
Határozottan jó érzéseket kelt bennem. És igazán…
Tudod, van köztünk valami, tetszik a gondolat, hogy együtt legyünk.
Nem is tudom. Nem éppen ezt akartam hallani.
Nem érzed magad biztosnak velem kapcsolatban.
Ha azt érezném,
hogy neked én kellek, és hogy szeretnéd egy párként folytatni,
azt mondtam volna, hogy én is.
De szerintem te nem így gondolod.
És ez eléggé elszomorít.
Ha rólam és Kwame-ról van szó,
akkor mit gondolsz?
Kinek mondanál igent?
Számomra egyértelmű a válasz.
- Tényleg? - Aha.
Neked mondanék igent.
És ha abban maradnánk, hogy mostantól csak egymással beszélünk,
akkor jobban tudnál bízni bennem?
Szerintem igen.
Akkor legyen így!
Bocs, Kwame, de önmagamat választom.
Most nagyon bárgyún mosolyoghatok.
- Igen? Én is. - Nagyon bárgyún.
De cukik vagyunk!
- Igen? - Mint egy kis pár.
Olyan, mintha mindjárt felrobbannék. Mintha mindjárt lángra lobbanna a testem.
Olyan,
mintha minden egyes sejtem kívánna téged.
Senkit sem akarok zsarolással kényszeríteni.
Nem akarom, hogy az legyen, hogy igent mondtál,
de nem azért, mert tényleg ezt akartad,
hanem mert féltél, hogy itt hagylak.
Ha a szerelemre gondolok, te jársz az eszemben.
Szóval vágjunk bele!
És hogyan?
Valószínűleg azzal kell kezdenem,
hogy megmondom másoknak…
„Másoknak”? Csak egy emberről van szó, te dinka.
- Jól van, te kis szoknyapecér! - Szoknyapecér.
- Mi legyen? - Beszélnem kell Amberrel.
Biztos vagy benne?
Igen. Én…
Ez nem volt túl meggyőző.
Mert fontos nekem.
Tuti, hogy ma este meg fogod tenni?
Igen, megteszem.
És elhúzod? Vagy ezzel fogsz kezdeni?
Nem tudom, hogy mit fogok mondani,
de szerintem sajnos nem fogja jól fogadni.
Paul.
Tudjuk, mit kell tennünk.
- Igen. - Kössük fel a gatyát!
Basszus.
Ez annyira jó
RECRUITER
Azért jöttem, hogy feleséget találjak. Tiffanyval minden helyénvalónak tűnik.
Mennyi az esélye annak, hogy tényleg megváltozzon az ember élete?
Nagyon sokáig voltam egyedül,
és senkivel sem találtam meg a közös hangot.
Sosem éreztem úgy, hogy bárki is igazán megértene.
Vagy jobb emberré akarna tenni.
Tiffany örökké mellettem lesz.
- Hahó! - Brett! Szia!
Tiffany csodálatos nő. Alig várom, hogy vele éljem le az életem.
Istenem!
Nahát! Van itt egy fehér cipő.
Azt a cipőt saját magamnak terveztem,
amikor még a játékiparban dolgoztam.
Akkor még nem tudtam, hogy a hobbim révén meddig juthatok.
Szóval bizonyos szempontból ez azt képviseli a számomra, hogy…
- Hogy honnan indultál. - Igen.
- És hogy azt tegyem, ami boldoggá tesz.
Mert ha ezt csinálom, akkor csakis jó dolgok várnak rám.
Annyira inspiráló vagy. Miattad jobb emberré akarok válni.
Végül is erről szól a szerelem.
Én máris szerelmes vagyok beléd.
- Hűha, Tiffany. - Most el fogsz menekülni?
Nem, nem fogok elmenekülni.
Egyáltalán nem.
Csak ezt a szót
szerintem még soha életemben
nem hallottam.
És…
Hát, azt hiszem, hogy ez az egyik terület, ahol fejlődni szeretnék.
Szeretném megszokni…
ezt a szót.
Különleges vagy, Tiffany.
Úgy érzem, tökéletesen összeillünk.
Itt vagy?
Hahó!
Tiffany?
- Jól ment, vagy rosszul? - Rosszul.
Szó szerint azt mondta nekem, hogy belém szeretett.
Haver!
Én is elmondtam neki, mit érzek.
Beszélek. Semmi válasz.
„Hahó!”
- Ne már! - Azt mondta, fontos számára a bizalom.
- Igen. - Ne már, öcsém!
Mintha a célvonalnál buktam volna el.
- Ne! - Ott ültem, vártam.
De akkor ennyi.
Végeztem.
A feliratot fordította: Varga Fruzsina