Nemůžu se dočkat, až uvidím svou životní lásku.
Jako když si dítě na Vánoce otevírá dárek
a uvnitř je jeho oblíbená hračka. Tohle je ještě lepší.
Těším se na jeho obličej, oči, rty, možná je políbím,
možná počkáme. Uvidíme.
Myslím, že až se uvidíme, bude to šílená chemie.
Irina je trochu nervózní. Nemá tušení, jak vypadám.
A já si dal záležet na tom, abych nic neprozradil.
Netuší, jak jsem vysoký, jakou mám barvu vlasů.
Neví, jakou mám barvu pleti.
Myslím, že na tom nebude záležet.
- Ahoj. - Ahoj.
Ráda tě vidím.
Konečně se vidíme.
- Posadíme se? - Jo.
Panebože.
Panebože. To je divný.
Je to divný.
Vypadám, jak sis myslel?
Vypadáš přesně tak, jak jsem si myslel.
Vážně?
- Jen jsi vyšší. - Jsem vyšší?
Což je vlastně plus. Jo.
Mám rád vyšší holky.
Vypadám, jak sis myslela?
Netušila jsem, jak vypadáš.
Máš absolutně strnulý výraz v očích. Jenom zíráš.
Vážně?
Jen to vstřebávám.
Já taky.
Vypadáš jako fiktivní postava. Jako z komiksu.
Já vím.
Musíš mrkat!
- Mrkám. - Nemrkáš. Vypadáš takhle.
Mrkám.
- Zkusím se krotit. - Je to divný.
Budu se snažit mrkat.
Takže…
Myslím, že tě to překvapí.
Počkat. To je nádhera.
- Irino. - Ano?
Potkal jsem někoho, kdo má jedno z nejkrásnějších srdcí,
jaké jsem kdy viděl.
Vím, kdo v hloubi duše jsi
a vím, že ti na ostatních moc záleží.
A proto s tebou chci strávit zbytek života.
- Vezmeš si mě? - Ano.
- Vybíral jsi ho? - Ano.
Počkat. To je nádhera.
Musím být upřímná, jsem šíleně vybíravá.
Kdybys to netrefil, tohle neříkám.
Cože? V duchu jsem doufala, tohle je fat krásný.
Chceš pusu?
Zatím jen objetí.
Je toho na mě hodně.
Ale děkuju.
Jsem v šoku. Netušila jsem, jak Zack vypadá.
A bude chvíli trvat, než si zvyknu.
Myslela jsem, že bude normálnější.
Pořád miluju Irinu.
Chtěl jsem se jí podívat do očí a myslím, že nebyla připravená
na tolik očního kontaktu.
Prý vypadám jako z komiksu.
Nevím, jestli je to kompliment, nebo ne.
Asi to tak myslela?
- Myslím, že to bude zábava. - To doufám.
- Myslím, že nás čeká dobrodružství. - Já taky.
Možná jen víc mrkej.
Nedělej si z toho srandu.
- Fakt na mě zíráš… - Já vím.
Je to divný.
- Ty seš divná. - Vtip.
LÁSKA JE SLEPÁ
Pět párů se zamilovalo a zasnoubilo naslepo.
- Ahoj. - Hej.
Panebože!
Po prvním setkání naživo
míří do Mexika, kde zjistí,
zda je jejich fyzická přitažlivost stejná jako ta citová.
První test. Zvládneš půl tuny kufrů?
Díky, brácho.
Ty a tvých 97 tašek.
Ty máš naštěstí jen batoh.
Ale ne. Drsný.
- Mám to. - Páni.
Jen kvůli tomuhle je skvělý mít chlapa.
Jen kvůli tomuhle.
- Tak jo, jdeme na to! - Jo!
- Počkej, neblbni, udělám to. - Dobře.
Máš víc tašek než já, Brette?
Vítejte v hotelu TRS.
- Díky. Páni. - Ten vánek.
Až doteď záleželo pouze na tom,
jací jsou uvnitř.
Tohle je pěkný.
BUDOUCÍ PANÍ
- Hej, ano! - Ach bože.
Podívej se jinam.
Sluší ti to.
Děkuji.
Moc sluší.
Stanou se vzhled a nejistoty něčím,
co nepřekonají?
Tohle je pěkný.
Vidím nás v té síti.
Svatby budou už za čtyři týdny.
Teď projde jejich láska zkouškou.
Bude láska stačit?
Panebože, to je krása.
Víš, čemu se pořád směju? Našemu setkání.
Pořád na to myslím.
- Byli jsme… - Bylo to perfektní.
Já tě objala a ty ses škubnul, bála jsem se, že ti něco je.
Kdo to je? To není Paul.
Fakt sis to řekla?
- Vědec? - Jo. Tak jo.
Jo, asi nevypadám jako vědec.
Myslím, že až spolu budeme déle…
Souhlasím.
Pak si dám dohromady to, co o tobě vím.
Jo, musím ti všechno zopakovat.
Jo. Zavřu oči a řeknu „Paul?“
Já to udělal.
Přehrával jsem si tvůj hlas za zavřenýma očima
a říkal si…
- Jo, tu holku znám. - To dává smysl.
Celé to bylo rychlé a rovnou k věci.
Zmizely všechny divné části randění.
- Všechny ty formality. - Jo.
Nebo to, jestli se vídáme s jinými.
Počkat, to jsme dělali.
- Trvalo ti to. - Štvalo tě to.
Ne, já taky mluvila s jinými. Jen mě to nebavilo.
Jsem rád, že tu jsme.
- Já taky. - Opravdu.
Mám velkou radost. Nebudu lhát.
- Vážně? - Jo. Nemůžu si pomoct.
Já taky.
- Páni. - Proboha. Tohle je…
To je nádhera.
To se mi líbí.
Co se bude dít v tom bazénu?
Takhle jsem se nikdy v životě necítila.
Nemůžu uvěřit, že se to děje mně.
Že se to děje jemu, nám.
Tohle je nejlepší.
Tohle si chci navždy pamatovat. Opravdu.
Co jsi čekala? Že budu vyšší, menší?
Jsi přesně takový, co jsem čekala.
- Vážně? - Postavou ano.
- Jasně. - Zněl jsi hodně pozitivně.
Říkal jsi, jak se teď těšíš do Mexika.
Předtím ne?
Předtím ses netěšil? Čekal jsi nějakou ošklivku?
Takhle jsem to neřekl.
Do Mexika jsem se vždycky těšil.
A teď ještě víc. No tak.
Vyšlo to přesně tak, jak jsem potřeboval. Proto tě miluju.
Já tebe taky.
Budeš celý od mého make-upu.
Celou dobu.
Vlastně nejspíš do konce života.
Co tady máme? „Redukce z červeného vína?“
Trochu špenátu a karamelizované cibule.
Je to tvoje? Protože…
- Promiň. To bylo hnusný. - Sakra. Jo, to bylo…
Jo. Pila jsem z tvého.
Kdybych Marshalla někde potkala, asi si ho nevšimnu,
protože mě vždycky zajímali kluci, co mají dva metry, tetování na krku,
prostě basketbalisti, sportovci, vysocí kluci.
Marshall je pravý opak.
Neztrácela jsi čas.
- Tak já se pak najím ubrousku. - Jo, to udělej.
Ale tento experiment mi ukázal, že nejde jen o to, co vypadá dobře.
S Marshallem je to hlubší.
Vypadala jsem tak, jak sis představoval?
- Ano. - Ano? Tak jo.
Jsi rozhodně typ ženy, na kterou bych si myslel
v běžném randění.
A tak je ještě lepší, že jsme se takhle našli.
Je to hlubší než fyzické.
Vyšlo nám to.
Chceš čekat až…
Chceš čekat až po svatbě?
A to jako proč?
Jenom se ptám. Ano, nebo ne?
Ne!
Když si kupuješ auto, musíš ho prvně projet.
Díky, že jsi naplánoval tohle pěkný rande.
Není zač.
Líbím se ti, co?
- Ano. - Hotovo?
- Jo. - Skoro.
Dojedu poslední kousek.
Moc vám děkuju.
Zack musí sníst každý drobeček.
Děkuju.
Líbí se mi ty talíře.
Děkuji.
Ano, díky.
Jakou kreslenou postavičku ti připomínám?
Dobře, je to něco mezi…
Nějakou fiktivní postavu.
- Dobře. - Ty oči.
Jo. No…
- Připomínám ti někoho? - Všechny kreslené postavy…
No, ty vypadáš trochu jako Megan Fox. Řekl ti to už někdo?
To slyším poprvé!
Vážně? To ti ještě nikdo neřekl?
Děkuji.
Co je to?
Cheesecake? Mňam.
- Moc děkuju. - Rádo se stalo.
Předtím jsme mluvili o jménech.
- Pro děti? - Jo.
- No… - Co takhle Godfrey?
- Fuj! - Godrick?
Ne.
Třeba Zion, nebo Gid…
- Zion? - Gideon se mi líbí.
Mám ráda jedinečná jména.
Jo, já taky. Víš, jaké je opravdu jedinečné?
- Ne. - Goliáš.
Už jsi to jméno slyšela?
Po setkání jsem byl nervózní.
Neviděl jsem tu osobu, se kterou jsem mluvil v buňkách,
ale rád tě vidím.
To, jaká jsi uvnitř i zvenčí.
Řekla bych, že pořád panuje nejistota. Například sex před svatbou,
ale chci vzájemný fyzický respekt, jako kdybychom byli kamarádi.
Respektuješ mě, záleží ti na mně a myslím, že ctíš moje hranice.
Nesnažíš se na ně tlačit, přesvědčovat mě
a zlobit se kvůli tomu.
přistupuješ k tomu společně
a bereš to tak, že jsme tým a nejsme proti sobě.
Bereš to jako společné rozhodnutí.
- Víš? - Jo.
- Vážím si toho. - Jo. Já jsem rád, že jsem tě našel.
Nemáš ty ale kliku?
Teda my! Je to tady. Dělám si srandu.
Líbí se mi, že používáš „my“.
- Když řeknu co? - Když mluvíš o nás.
O nás. My.
To teď jsme.
Je to gekon? Je to pták?
Je to mýval.
To ne!
- Je pryč. Utekl. - Byl velký, že? Obří.
Radím mu, ať se sem nevrací.
Ať si tam zůstane.
Podívej na tu zeleň.
Musíš být připravená, že tě něco přijde pozdravit.
- Mám muže, který mě ochrání. - No jasně.
Když jsem v buňkách poslouchal tvůj hlas
a věci, které jsi říkala,
měl jsem představu o tom, jak budeš asi vypadat.
Měl jsem představu o tvojí energii
v reálu.
Věděl jsem, že budeš mít krásný úsměv, což máš.
Věděl jsem, že budeš oplývat
takovou tou autentickou, milující, upřímnou
a pozitivní silou.
Že budou lidé kolem tebe šťastnější díky tobě.
A pak jsem tě poznal a řekl si,
že jsi taková, jakou jsem čekal.
Páni.
Promiň. Nedostává se mi teď slov.
Děkuji.
Jsi dokonalý. Jsi pro mě ideální.
- Dobře? - Děkuju.
Díky. A ty jsi ideální pro mě.
- Chceš do bazénu? - Rozhodně.
Nechci tě uvádět do rozpaků, ale mám pro tebe plavky.
Co?
Tak jo.
Proboha.
Brett je tak skromný a sexy.
A mám pocit, že mu na mně opravdu záleží.
- Vybral jsem dobře. - Jo.
Myslím, že je pro mě ideální.
Jo.
Asi si vytahám všechno oblečení a dám ho na zem. Je to v pohodě?
Abys nemusel dělat scénu při každém vybalování?
Občas musíš přijmout pohromu.
Tak jak se těšíš na první společnou noc se mnou?
Jsi nervózní, Paule?
Připadá mi to správné.
Mám pocit, že jsem tohle chtěl už od druhého dne.
- Jo? - Nebo třetího.
Tři a půl dne.
To jsem asi ještě ani neznala tvoje jméno. Kecám.
Jsem zvědavý, jak spíš.
Budeš do mě celou noc kopat?
Jo, kopu jako kůň a taky kradu peřinu.
Chci říct, že nenesu odpovědnost za to, co udělám ve spánku.
Paule.
Tak se to dělá, ne?
Paule!
Hele, ty peříčka. Vypadněte!
- Panebože. A jsme tu! - Lechtá to.
Paulova potrhlost mi přijde roztomilá.
Je to atraktivní a líbí se mi to na něm.
Je zvláštní mít takové citové pouto
s někým, koho vidím poprvé v životě.
Není to typ, po kterém bych normálně dříve šla,
ale když je tu se mnou a je takovým člověkem, jaký je,
přitahuje mě to.
Dívat se do tvých očí je neskutečné. Být tady a prožívat to.
Je to jako něco, o čem jsem už hodně dlouho snil.
A pořád mi to připadá jako sen.
- To je milé. - Je to pravda.
Děkuji.
Ralphie!
- Bude s námi spát? - Jo.
Bude mezi námi.
- Nechrápeš, že ne? - To zjistíme.
- Myslím, že ne. - Mám strach.
Bože.
- Na co myslíš? - Že jsi blázen.
- Jsem blázen. - Šílenej blázen.
Já myslím na to samé.
Polibek na čelo?
Páni. Opatrně.
Hele, ten Měsíc. Páni.
- Vidíš ho? - Jo.
Dnes je jasná noc.
Je ti zima.
Občas se přistihnu, jak se na ni dívám
a řeknu si, že je to moje snoubenka.
Vidím, jak šílený
citový pouto mezi námi je a jak se může rozvinout do fyzického…
to je prostě…
ohromující. Vážně.
- Konečně budeme spát spolu. - Jo. Věřila bys tomu?
- V noci se tulíš, nebo… - Tulím.
Úplně.
Aha.
Když se v noci odpojíme a já se pak probudím,
tak si tě najdu.
- Vážně? - Jo.
- Víš? - Tak jo.
Pověz mi, co ještě mám o tobě vědět…
- Mám deku z dětství. - Deku z dětství?
Pořád s ní spím.
- Máš ji s sebou? - Jo.
Je potrhaná a stará. Je jí 30,8 let.
- Víš, jak se jmenuje? - Dečmen?
Baba.
Baba? Tak jo. Můžu ho vidět?
Tohle je Baba.
- Baba. - Ne!
Budeme si Baby vážit.
Jasně.
Možná už může jít do důchodu.
No…
Až na to budeš připravená.
Můžeme si ho nechat.
Já tě miluju.
Děkuji.
Tak jo.
- Zatlač víc. - Ujede to.
Tak jo, dobrý.
Pojď nahoru.
Abychom to nepřehnali.
Neboj.
27 DNÍ DO SVATBY
Co se právě stalo?
Nic.
Hodně. Přestaň. Drž tu kameru nahoře.
Pardon.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Řeknu, že včerejší noc s Kwamem
předčila má očekávání.
Celou dobu jsem se bála, co bude, když mě nebude přitahovat.
Ale takhle moc mě asi ještě nikdo nepřitahoval.
Protože to nezačalo fyzicky.
Tohle není záležitost na jednu noc. Není to náhodný týpek,
kterému jde jen o jedno. Včera v noci to bylo milování.
Rozhodně.
Nastavujeme tón pro zbytek života.
A je to dobré.
Dobré ráno.
Večer jsme si dobře popovídali.
Jo, byla to zábava. Bavili jsme se.
Jo.
Jednou z věcí, kterou jsme s Irinou včera řešili, bylo,
že podle mě vypadá lépe s nalíčením. Teda bez.
Když jsi říkal, že v noci cestuješ, bála jsem se, že bude tóčo.
Ale bylo to lepší, než jsem čekala.
- To mi říkají často. - To nemyslím.
Před Ralphem ne.
Když jsem ráno viděla Zacka, jako první mě napadlo,
co dělá v mojí posteli?
Bylo divné se vedle mě probudit?
Ne.
Na vteřinku jsem si říkala: „Ale ne, už zase.“
- Už zase? - Už zase, přesně.
Připadá mi to šílený, stalo se to včera.
Šli jsme z nuly rovnou k tomuhle.
Je pravda, že já to tak úplně necítím, ale hrozně mě překvapilo,
jak v pohodě se s tebou cítím.
- S ohledem na… - Jako kdybychom byli kámoši.
Dobré věci trvají.
Dobré ráno i tobě.
Chrápu?
Nechrápeš!
Tak jo.
Prima. Tohle máme za sebou.
- Sám bych to nepoznal. - To je pravda.
- Trochu jsi mluvil ze spaní, ale… - Vážně?
Jo, říkal jsi moje jméno.
- „Ach, Tiffany.“ - Kecáš.
„Tiffany. Jsi nejlepší.“
Tohle bych řekl.
Protože jsi nejlepší.
Děkuji.
Dobré ráno!
Dobré ráno. Jak ses vyspala?
Dobře. Co ty?
- Spal jsem jako dřevo. - Já vím.
Nebudu lhát, chtěl jsem mít sex, ale jsem rád, že nebyl.
Lhát ti nebudu.
- Jo. - Ale udělali jsme správně.
- Jo, souhlasím. - Jasně.
V minulosti jsem si vybíral spíš zelené holky.
Nechci říkat „bylinkářky“, ale takový ten typ holek,
co vaří lektvary?
Nevím, jak to popsat. Divný.
Takový ty… Kombucha a bylinky.
Ty, co mají bylinkové záhony a k tomu odpovídající oblečení.
Prostě staré džíny zmazané od barev.
To Micah není.
Micah je nádherný člověk. Jenom je jiná. Je těžké to…
porovnávat.
Často o věcech moc přemýšlím.
Skočit do té další kapitoly
bychom měli skočit s lehkostí a přirozeně
a až to přijde.
Sundej si kalhoty.
Irino, až po svatbě.
Ty bláho.
Ty jo.
Tohle je součást zážitku.
Tohle je rozhodně součást přijímacího řízení na manžela.
- A budu přijatý? - Zatím ano.
Tak jo. Uvidíme.
Vyrážíme.
Pořádně tu mrchu projedeme.
Opovaž se. Nejsme ve Státech, nechci žádný problémy.
Bacha na ty před tebou.
Držím si odstup od auta.
Záleží ti na mně!
Ahoj! Tohle je pěkný!
Emocionální a fyzické spojení
a do toho to intelektuální,
je opravdu síla.
Cítím to. Obklopuje mě. Víří.
Naše spojení je tak silné, že přetrvá věčně.
- Jupí! Tak jo. - Ano.
Na mě a jenom na mě.
- A tebe. - To beru.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Je šílené,
že jsme se potkali před pár dny
a přitom máme pocit, že se známe už celou věčnost.
Já tě znám.
- Jo. - Jsi skutečný muž.
Nejseš podivín a nejsi magor, co potkávám na ulici.
O tebe se vůbec nebojím. Vážně ne.
Bojím se o sebe.
Až se vrátíme domů, může to být jinak.
Můžu být taková jako dřív
a to nechci. To si nezasloužíš.
Zvládneme to.
- Nemám z toho strach. - To doufám.
Jen o tom moc přemýšlíš.
Přemýšlím pořád.
Nechci tě odehnat.
Neboj.
Neodeženeš.
Nikdo není dokonalý.
Musíme spoléhat jeden na druhého a ty nedokonalosti překonat.
Vzpomeň, co jsi mi říkala. Buď k sobě laskavá.
Já vím.
Řekla jsi mi, ať jsem k sobě laskavý.
Zvládneš to.
Jsi něco, co potřebuju.
A očividně i chci, ale hlavně potřebuju.
Nikdy mi nikdo takhle neoplácel, ani jim na mně nezáleželo.
Jsi pro mě ta pravá.
Nekecáš?
- Fakt? - Co máš na ruce?
Já odcházel, když to bylo těžké.
Znovu už ne.
Podívej se na mě. Už to nebudu dělat.
Nezbavíš se mě.
Říkám ti, jak to je.
Už to neudělám.
Dala bych ti pusu, ale měla jsem krevety.
Sklapni.
Seš zlato.
Přestaň.
Je problém, že rád zpíváš?
- Nedávám to. - Musíš si zvyknout.
- Zvykneš. - Ne, nezvyknu.
Ne. Já nemůžu.
Až se lidi budou ptát, proč to nevyšlo, tak kvůli zpěvu.
- Bez přestání zpíval. - Byl dokonalej.
Ale ten jeho hlas se nedal vydržet.
Lehni si na moji ruku.
To jsem ti ještě neřekla, ale občas se na tebe podívám
a připadáš mi roztomilej.
Analyzuju tvůj obličej a říkám si: „Zacku, seš to ty?“
Máš fakt… Jo. Obličej, tělo, to, jak se pohybuješ.
Všímám si toho.
Myslím, že jak to bereme pomalu,
tak je každý okamžik důležitý.
Nepřišel jsem sem, abych našel sexy holku na sex.
- To nebyl můj cíl. - Dobré vědět.
Přišel jsem… Ve finále jsem získal sexy holku, ale…
přišel jsem poznat někoho,
s kým si umím představit zbytek svého života.
- Líbím se ti? - Jo.
Seš do mě zabouchlej. Dělám si srandu.
Je to divný. Jako kdybych tě požádal o ruku.
Tohle je nejlepší rande.
Jo, rozhodně nejlepší rande.
Ne, to teda ne.
Dnešek se povedl.
- Dneska byl dobrý den. - Jo.
Užili jsme si s miláčkem město a teď jsme zpátky na hotelu.
Jsem plná emocí.
Myslím na domov, svoje lidi. Přemýšlím o práci.
Skutečným závazkem je milovat svou rodinu,
i když není dokonalá.
A bojím se,
že ho ztratím.
Že ho odeženu.
Nechceš trochu vody?
Dobře. Zůstaň tady. Přinesu…
Pojď sem.
To nic.
Dej mi chvilku.
Byla jsem rozhozená.
Chápu.
Vkrádají se sem věci z domova.
Chápu.
Občas mi takhle bývá.
Měl jsi fajn den?
- Skvělý den. - Dobře.
Jeden z těch dnů, kdy…
je to hezké.
Tak jo, zlato.
Dej to zpátky do lednice.
- Jack. - Co?
Jsem tu pro tebe.
Já vím.
Co můžu udělat, abychom se vrátili k tomu, jaké to bylo předtím?
Než se nám sem vloudil domov.
Domov bude vždycky hrát roli.
Myslím, že tohle místo je teď…
jen dočasné.
Budu se tam muset vrátit.
Mluvili jsme o tom.
Jsem tady.
Musím se tam vrátit.
Ale nebudeš sama.
Víš to, že jo?
To je realita.
Já vím.
Musím se postarat o tolik lidí.
Vím, že jsi silná.
Nemusíš na to být sama.
Jsem jen unavená. To je celý.
Já vím.
Spíš dneska s Ralphem?
Budeš dnes spát venku? Hej!
- Nebudu spát venku. - Proč? Je tam pěkně.
Nenechám se poštípat od komárů.
Moc. Příliš intimní.
- Moc? - Bylo to moc rychlé.
- Seš vtipná. - Musíš se uklidnit.
Mám otázku. Říkáš, že fyzický vztah
je problém, ale mám pocit, že tohle chceš.
Obvykle tahle část ve vztazích
přichází snadněji. Jsem hodně kontaktní,
ale mám pocit, že s tebou trvá déle dostat se do fáze,
kdy to bude v pohodě.
Proč to tak je?
Já nevím.
Jsi můj snoubenec. Jsi někdo, s kým…
Někdo, koho si snad vezmu.
Kdybys řekl, že když tě obejmu, nebo se tě dotknu, je ti to nepříjemné,
dost by mě to rozhodilo.
Upřímně bych s tebou asi nedokázala být.
V buňkách jsi projevovala velkou náklonnost.
Přišli jsme do reálu
a já si všímám, že náklonnost tolik neprojevuješ.
Spíš mě mnohem častěji odbýváš s nějakým vtipem.
Asi jsem tě neviděla
a spojovala si tvůj hlas.
Teď je to obličej a tělo.
Já si tě vybral proto, že…
Jsem projevovala náklonnost.
Jo. Podle mě moc přemýšlíš.
- Myslím… - Jo, to je pravda.
Přemýšlíš o svatbě
a trochu se toho bojíš.
- Podle mě jsi už… - Jo.
- Jako kdyby ses už rozhodla. - Rozhodla o čem?
- Jo… - Ale je divný…
Proto asi nejsi tak vřelá.
Už ses rozhodla, že to nepůjde.
- Kdyby ano, už bych jela domů. - Jen říkám…
Ale uvědomuju si, že se bojím. Jako…
bych se bála být vřelá.
Pokaždé, když mi řekneš, že jsem krásná,
tak místo potěšení mě to spíš vyděsí
a chci utéct.
Přesně to děláš.
Možná jsem nejistá
kvůli svému vzhledu. Nebo si možná nemyslím, že jsi upřímný.
Je mi z toho nepříjemně.
Pokud můžu někomu se svými city věřit, jsi to ty.
Jsi dobrý chlap a záleží ti na mně, ne na mém vzhledu, ale na mém srdci.
Znovu, možná to chce čas.
Možná je prostě jen nové být spolu fyzicky
a vidět se naživo a přidává to další aspekt našemu vztahu…
Možná je…
Já nevím.
V buňkách ti vadilo, když jsi neměla kontrolu.
Nenáviděla jsi, když jsi neměla kontrolu.
Když sis musel vybrat? Jo.
Mluvil jsi se mnou a Bliss.
Snažím se říct, že nemáš ráda tu silovou dynamiku.
Řekl bych, že silová dynamika ve vztahu
je pro tebe důležitá.
Máš ráda věci pod kontrolou.
- Nemám pocit, že bych tu neměla kontrolu. - Já vím, o tom mluvím.
Vím, že je to hodně silné slovo,
ale připadá mi, že se mi snažíš najít problém.
To ne.
Takže když nejsem vřelá, je to moje forma kontroly.
- Jen teorie. - Ale mě to nebaví.
- Já jsem ráda kontaktní. - Ale teď nejsi.
Já vím. Myslím, že ti to ubližuje a proto to říkáš.
Ne, jen chci vědět, co se ti honí hlavou.
Jo.
Co?
Jsem vřelá k Ralphovi.
Vstávat a cvičit.
- Zack ve svém přirozeném prostředí. - Ty jo! Sakra!
Vzbudil jsem tě? Spí se se mnou dobře?
- Ano. - Fajn.
- Moc ses netulil. - Ne?
Měl jsem na tobě prst.
Malíček.
Tak jo.
- Na kameře vypadáš sexy. - Díky.
- Nový pohled. To neznám. - Změna pohledu.
„Tohle není špatný!“
Včera večer jsme měli na pokoji mývala.
Snědl nějaké ovoce. Snědl čokoládu.
Poučení z tohoto příběhu: Vždy zavírejte a zamykejte dveře.
Zvedneš mě na benchi? Vsadím se, že bys to dal.
- Nevím… - Měli bychom na jógu pro páry.
- Makačka v horku. - Trochu.
Já vím.
Líbí se mi to.
Jsem zpocenej.
- Jak se cítíš? - Dobře.
- Po sprše je mi líp. - Jo.
Včera jsem byla rozhozená.
Pro svou rodinu dělám, co můžu,
a…
nemám moc prostoru pro sebe, takže…
je to těžké.
Jsem ráda, že jsi tu pro mě.
Že jsi tu byl.
Přesně to jsem v tu chvíli potřebovala.
Jo. Každý máme někdy slabou chvilku a náročný okamžik,
kdy přemýšlíme o tom, do čeho se budeme vracet,
ale je důležité zůstat přítomný v okamžiku
a ono to…
Vyřešíme to, až to přijde.
Jsi velmi silná žena. Víš to?
- Snažím se být. - Máš toho hodně.
Taková situace už nenastane.
Pokud ano, nic se neděje.
- To nebylo v pořádku. - Jsme lidé.
- Tak jo. - Jsme lidé.
Ty včerejší činy byly láska.
Čistá láska.
Tohle udělá kluk jedině z lásky.
A ten muž mě miluje.
- Už jsem ti řekl, že jsi nádherná? - Bože.
- Teď jsi mi to řekl. - Jsem tu.
Na to nezapomínej.
Díky, zlato.
Asi jsme oba čekali, že to bude dobré, ale takhle dobré?
Já nevím.
Chtěla jsem se zeptat, jestli je něco,
z čeho máš při společném bydlení obavy?
Nebudu lhát. Mám obavu z toho,
jak se vrátíme domů a jak se spolu sžijeme.
Jsem nervózní ze zbytku dovolené.
Víš? Bez ohledu na to, jak příjemné to je…
Nezažili jsme spoustu věcí.
- Moc. - Jo. Já vím.
Jsi nervózní ze setkání s ostatními?
- Jaké to bude? - Já se těším.
- Jo? - Myslím, že jsme všichni zvědaví.
- Jo. - Jak všichni vypadají.
- Jaké další páry tu budou? - Jo.
Jak to mezi nimi je.
Je jasné,
že jsem tady proto, že mě nikdo jiný nezajímá.
- Jo, ani mě. - Tak to prostě je.
Ale zároveň chci zachovat upřímnost.
Jsem samozřejmě zvědavý, jak ta osoba vypadá.
Jistě. To je přirozené.
Takže…
Jak by ti bylo,
kdybych si zašel popovídat s Micah?
- Bylo by to v pohodě? - Jo.
Jsem šťastný tam, kde jsem.
Rozhodl jsem se správně.
- Jo, já taky. - Víš?
Je důležité cítit jistotu.
Bez ohledu na to, jak hluboká ta spojení byla,
tak v jednu chvíli skončila.
Dostali jsme se až sem a to je důležité.
Rozhodně.
Jo.
Už jsme mluvili o tom,
že jsme oba z intimity trochu nervózní.
Jo.
Přecházel jsi po místnosti a já se ptala, proč tak blbneš.
Jdeme na to!
Ty nervy.
Co se ti honilo hlavou?
Jak jsem řekl, měli jsme celou dobu šílenou chemii.
A když je to konečně tady,
tak nevím jak ty, ale já si nastavil laťku šíleně vysoko.
- Že jo? - Jo.
A bál jsem se, aby to prostě bylo takové,
v co jsme oba doufali.
A bylo?
- Řekl bych, že jo. - Já bych souhlasila.
Na sto procent. Tisíc miliard…
I pohled do očí je intimní, ani to jsme předtím neměli.
Je šílený spojovat si tvůj hlas s tvým obličejem a tělem.
- S tím, kdo jsi. - Jo.
A vezmi si,
že jsme ve vztahu strávili více času bez sebe než spolu.
A pořád je to přirozené.
- Víš? - To jo.
Pořád se modlím a doufám,
aby to nebylo až moc dobré, až to není pravda.
Jo.
Ať je to jen tak dobré, jak může. Víc nechci.
Jsi všechno, co jsem kdy chtěla.
Sakra.
To bylo krásný.
Ne, jako fakt, zlato.
Taky jsi, co jsem chtěl.
Ano, pane!
Ahoj!
- Ahoj, Chels. Jak se máš? - Ahoj, zlato. Stýskalo se mi.
Jdeme, zlato. Jak se máš?
Tak jak se máš?
- Tohle je Marshall. - Ahoj!
Jak je, Chelsea?
Ahoj, já jsem Jackie. Těší mě.
Slyším Chelsea.
Hej!
Ahoj!
No moment, vypadá dobře.
Panebože! Já nemůžu.
- Je pěknej! - Já to říkal!
- Panebože! - Hej!
- Jak je, Tiff? - Marshalle! Panebože! To je super!
Marshall mi připomíná Fresh Prince z Bel Air, Willa Smitha.
Počkat!
Propána!
Tak moment!
Jak je?
Lidi! Jsem Irina.
- Kwame. Těší mě. - I mě, Kwame.
Tak jak je?
Ahoj!
Ahoj, dámy!
Jak je?
- Ahoj, zlato! - Jak se máš?
Ahoj Paule. Moc ráda tě vidím.
- Tiffany. - Tiffany. Dobře, tak jo.
- Micah? - Jo, těší mě.
- Ahoj… - Ahoj, Micah.
Kwame!
Panebože! Ahoj!
Poznala jsem Kwameho a myslím si, že je fakt pěkný
a podle mě je přesně tak skvělý, jak jsem čekala.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Myslím, že mezi mnou a Micah
bylo něco víc než fyzický vzhled.
Micah by mohla být ta nejpodivněji vypadají bytost
a stejně by mě její přítomnost pohltila.
Je vážně krásná. Přitahuje mě.
Přitahuje, je mi líto.
První společné noci byly šílené.
Chápete? Tohle je moje snoubenka.
- Jo. - A sotva jsem ji poznal.
- Jo. - Jako…
Tohle je skutečný experiment.
- Je. - Ale mám z toho skvělý pocit.
Je to snadné. Jde to samo.
- Tak to má být. - Jo. Je.
- Nebo v to člověk alespoň doufá. - Jo, člověk doufá.
Chci tím asi říct, že je potřeba…
Sakra!
Jak se uculuje!
- Je to tam! - Panebože.
- Od ucha k uchu! - Hele, ona…
- Je úžasná. - Jackie?
Ve všech směrech. Podívej se na ni. Září.
- Nádhera. - Ano, pane. Jo.
Žádné trapné okamžiky. Nic takového.
Jako kdybychom spolu byli už celé roky.
- Bušíte do toho? - Ne.
Já a Paul ne.
- Sakra! - Jsem zničená!
Je zničená!
Tak se mi to líbí, tak to chci do smrti.
To se mi líbí.
Nejsem překvapená a mám z tebe radost.
Ona je opravdu hodně kontaktní.
Jaký je sex?
- Ještě jsme spolu nespali. - Cože?
Dostala jsem to. Tak proto.
Nechci, aby naše poprvé bylo takové.
To ale neznamená, že ho nedokážu uspokojit i jinak.
- Takže dobrý. - Prima.
- Na naše chlapy, holka. - A na nás.
Povedlo se nám to. Na zdraví.
Můžu poprosit tequilu se zázvorovým pivem?
Je divné propojit si tvůj hlas s obličejem.
Je to divný!
- Já vím. - Moc ráda tě vidím.
Taky tě rád vidím.
Je to vtipný, když tě teď vidím.
Já a Paul… Strašně ho zbožňuju, ale měla jsem problém si to propojit.
S tebou to zapadlo hned.
Je to vtipný. Myslel jsem na to samé. My dva jsme zpočátku
vystřelili hrozně vysoko.
Pro mě je velká vzácnost si takhle s někým porozumět.
Takže to bylo…
Bylo divné to zažít. Vždyť to znáš.
A jak vám to šlape? Dobrý?
Dobře, je to super.
Dobře.
Opravdu mi na tobě jako na člověku záleží a měli jsme silné pouto.
Myslím na tebe a přeji ti jen to nejlepší.
Chci, abys byla šťastný.
Snad je Chelsea člověk, se kterým budeš šťastný.
Tak tohle je tak typický pro Micah.
Proč je to tak typický?
Máš nejvřelejší srdce. Cítil jsem to.
Já od tebe taky.
Pořád myslím na náš poslední rozhovor.
Bylo to hrozně rychlé. „Hele, je po všem. Měj se.“
To je těžké, protože jsme v tom byli oba až po uši a…
- Nebylo to jednoduché. - Já vím.
- Víš? - Samozřejmě.
Ani pro mě to nebylo snadné. Jako vůbec.
Jo. Byla to těžká chvíle.
Neříkám tím, že jsem tě nechtěla.
Spíš jsem tím říkala, že musím přemýšlet a mít jistotu, že se rozhoduju správně
pro nás oba.
Vím, že je velká šance, že by nám to spolu vyšlo až do konce.
Dokázal jsi mě ujišťovat a cítila jsem se s tebou silná, v bezpečí.
Tak silný základ jsem ještě nikdy necítila.
Byly tam chvíle, kdy jsem si byl naprosto jistý tím, co máme.
A já taky. Chci, abys to věděl.
Měli jsme odsud odejít s tím pravým
a to se stalo.
Jako Chelsea a tak. My dvě jsme si nebyli nejbližší.
Ale jak jsem ji začala poznávat, myslím, že je opravdu ryzí.
Občas působí trochu přehnaně…
To zrovna ty určitě víš, ale není to předstírané.
Není to z její strany
divadlo. Je taková.
Je opravdová.
Mám radost, že se ti podařilo najít tu pravou.
- Jo. - A o tom to je, ne?
Přesně o tom.
Jen jsem chtěla říct, že kdyby sis chtěl někdy promluvit…
tak jsem pořád tady. I když vím, že jsi teď šťastný.
Podle mě jsi skvělý.
Myslím si to samé.
Takže. Jo.
- Paule! - Jak se vede?
- Jak se máš? - Panebože.
Seš tak tmavá! Vlasy a všechno. To jsem vůbec nečekal.
- Vážně? - Jo.
Nejste si vůbec podobní. On tvrdil, že jste.
- Trochu. Ty vousy… - Vidím kudrnaté vlasy.
To je divný!
Od Iriny jsem očekával hodně a hodně jsem rozhodně dostal.
A co se týká jejího oblečení, snažím se držet svůj pohled
na správných místech.
Irina bude…
- Zacku! - Panebože. Seš nejhorší.
Nelíbej mě, když mám otevřenou pusu. Dej mi pusu na tvář.
A je to.
Máme malou mořskou vílu!
Zack je papírově můj typ.
Hnědé vlasy, hnědé oči, výrazný obličej.
Mám ráda tmavé typy.
A když jsem ho uviděla, nevěděla jsem, kdo ten člověk je.
Možná je to děsivé a je toho moc.
Snad se to bude zlepšovat, ale všímám si, že vždy,
když se mě dotkne, oklepu se.
V noci na mě položil ruku a mně se doslova zastavilo srdce.
A udělala jsem…
Ale ne nadšeně.
Chtěla bych ti porozumět, ale je to úplně jiné.
Co ty a Paul?
S Paulem to bylo tak, že jsme se okamžitě vzájemně pochopili.
Jo, Paul je nádherný.
- Já vím, ale… - Je tak… Děláš si srandu?
Můžu ti něco říct? Když jsem ho viděla poprvé,
řekla jsem si, že není můj typ. A to je hrozně povrchní.
Jo.
Paul mi připadá fakt sexy, mám akorát pocit,
že je to prostě můj typ.
A kvůli tomu mi dochází, co nemám se Zackem.
Potřebuju limetku, pardon.
Je obrovský rozdíl v tom, když mě obejme Zack a kdokoli jiný.
Prostě to tam není a nevím, jestli se to objeví.
Dělá mi starosti, že s ním pořád nemám fyzický vztah,
byť ho u ostatních vidím.
Těším se, až uvaříš ruské jídlo.
Taky se těším. Dostal jsem vynadáno za svůj boršč.
Udělal jsem něco špatně.
Já upřímně ruské jídlo uvařit neumím.
- Aha. - Ale pomohla bych ti.
- Viděla jsem to u mámy. - Ať nám pošle recepty.
- Plácneme si? - Ale rusky. Jo.
Musíš udělat pistolku na konci. Můžeme?
Mám chuť se na to vykašlat a říct, že mi na Micah nezáleží.
Ale je divné ji vidět osobně.
Je to divný.
- Hele, Chels je moje holka. - Dobře.
Řekl jsem jí, že mi setkání s ní nevadí.
Je…
to těžké, víš?
Ty city tam jsou.
Předtím mě objala a bylo to zvláštní.
Mohl jsem propojit to tělo s hlasem, myslí, srdcem a duší.
Když jsme si začali povídat,
začal jsem se…
Bylo hrozně těžké ji obejmout.
Fakt jsem do ní byl zamilovaný.
- Já vím. - Víš?
Pamatuješ, jak Chels jednou mluvila o Kwamem
a ty jsi řekla: „Myslíš toho kluka, co chtěl včera Micah požádat o ruku?“
A ona…
„No tak dál.“
Je to holka, na kterou jsem myslel před spaním.
Hodně pro mě znamenala.
- Jo. - A já pro ni.
- Hej! - Copak, zlato?
Až to tady dopovídáte…
- Jo. - Podáš nám guacamole?
Jasný.
A pak to skončilo jako lusknutím prstů. Najednou.
Kwame!
Kwame, já a Micah bysme si daly tequilu. Doneseš nám ji?
Opravdu? Tak vylezte z vody a běžte si pro ni.
- Takže… - Drsný!
A Tiffany jde mezitím pro guacamole.
Tiffany, doneseš nám tequilu, když je Kwame taková tlama?
Pět tequil! Pro nás všechny.
Jasně, když je Kwame tlama, dones jim tequily.
- Proč jsi nás odmítnul? - Ještě jsme neměli panáka.
- Proboha. - Ty jo!
Tak jo.
- Kde máš panáky? - Aha, dáme si panáka?
Jo. Ty, co jsi nám nepřinesl?
- Jo, já vím. - Vezmi si můj.
- No vida! - Dojdu si pro další.
Tak vypadá přátelství.
Panebože.
- Hej! - To máš za to.
Jsi dobrá kamarádka!
- Já vím. - Tak jo. Na zdraví.
- Micah, kam jdeš? - Micah. Panáka…
Tady!
Na neúspěšnou žádost o ruku.
- Neúspěšnou žádost? - Já…
Páni.
Dělám si legraci.
Naštval se.
Kwame! Pojď sem.
Proč je Kwame tak zlý?
Kwame je zlý.
Nemám ráda takový lidi. Ať se hodí do pohody a neřeší to.
Hej, můžu s tebou mluvit?
- Jo. - Tak jo.
Dám si taky.
Hele…
- Jsi… - Počkej.
- Rozhodil tě ten komentář? - Ano.
- Jsem… - To bylo hnusný.
Chápu tě.
Proč jsi to řekla?
Zaprvé se trochu uklidni, protože já to nemyslela nijak zle.
- A ty mě znáš. - Snažím se.
Myslíš, že jsem zákeřná?
- Tohle bylo fakt hnusný. - Byla to podpásovka.
- Bylo to… - Rána.
„Na neúspěšnou žádost o ruku?“ No tak, to přece není v pohodě.
Přišlo mi to vtipný.
Nezasmál jsem se.
Záleží mi na tobě. To jsem ti řekla hned po setkání.
Prostě: „Kwame!“
Neřekla bych ti nic negativního.
Nedělej takovýhle vtipy.
- To bylo ujetý. - Omlouvám se.
- Protože… - Pořád mi na tobě záleží.
Jak se cítíš?
V pohodě.
Víš, co k tobě cítím.
A proto mě to tak vytáčí. Mám o tobě vysoké mínění.
Bez ohledu na náš poslední rozhovor.
- Tohle je poprvé, co se vidíme. - Podívej se na mě.
Ano.
Vraťme se k tomu, jak jsme se k sobě chovali.
- Jo. - S ostatními.
Tak jo.
- My dva jsme k sobě byli otevření. - Jo.
Zamilovala jsem se do tebe přes zeď. Naše city byly hluboké.
Moje city byly upřímné.
První den jsem odcházela a měla tě plnou hlavu.
Myslela jsem, že jsem poznala svého manžela.
Všechno bylo opravdové. Každá věc.
Každý okamžik.
Cítila jsem k tobě lásku, která patřila tobě,
tvému srdci, tvojí rodině
a tvojí osobnosti? Ano.
Bylo to naprosto upřímné.
Naštvalo by tě, kdybych se s Marshallem
bavila 20 minut jako teď Kwame a ta druhá?
- Kwame tě miluje. - Dobře. Myslím…
Proč musí mít dva? Proč toho nenechají?
Něco ti povím. Není…
Já bych v životě nepřekročila hranice.
Tak se podívej za sebe.
- Sakra. - Usekla bych mu hlavu.
- Popravila bych ho. - Jo.
Očividně se toho děje hodně.
Jako fakt hrozně moc.
Já vím. Jo.
A hraje do toho spousta faktorů.
- To by stačilo. Jdu to zastavit. - Neboj.
To by stačilo.
- Chápu. - Běž tam.
Já jen nechci… Ať si vyřeší svoje problémy.
Je to neuctivé i k tomu, ke komu se zavázala ona.
- A to je vlastně kdo? - Já nevím.
- Kde je? - Kdo je to? Paul?
Kde vůbec je?
Vím, že to není normální. Nic, co děláme, není normální.
Nic.
Jen chci, abys věděl, že ať to dopadne jakkoli,
tak jsem se k tobě v buňkách chovala tak, jak jsem se chovala,
protože tě mám ráda jako člověka.
- Jo. - A ať se stane cokoli, budu tady.
Opravdu. Vždycky tady budu.
Jo.
- Vážně. - Jo.
Šla jsem do toho naplno.
Celou dobu jsem do toho s tebou šla naplno.
Jo.
Je to síla.
Ale rád tě vidím.
- Já vím. Taky tě ráda vidím. - Jo.
Mám tě ráda.
Jsi úžasnej.
Už tady nechci být. Jdu domů.
- Ahoj! - Ne!
Když ty, já taky.
Tohle si přece nenechám líbit.
Co?
Nic. Vůbec nic.
Nic.
Překlad titulků: Zuzana Matějková