Alig várom, hogy lássam, hogy néz ki életem szerelme.
Úgy érzem magam, mintha kisgyerek lennék karácsonykor,
aki a kedvenc játékát kapja. Ez még annál is jobb.
Alig várom, hogy lássam az arcát, a szemét, a száját.
Talán megcsókolhatom, talán nem. Majd kiderül.
Szerintem működni fog közöttünk a kémia, ha meglátjuk egymást.
Irina egy kicsit izgul. Nem tudja, hogy nézek ki.
Én pedig direkt nem is akartam elmondani.
Nem tudja, milyen magas vagyok, milyen színű a hajam vagy a bőröm.
Szerintem nem is fog számítani.
- Szia! - Szia!
- Örülök, hogy látlak. - Végre találkozhatunk.
- Üljünk le? - Igen.
Istenem!
Istenem! Ez olyan fura.
Igen, az.
Ilyennek képzeltél?
Pont olyan vagy, amilyennek képzeltelek.
Tényleg?
- Kicsit magasabb vagy. - Igen?
Aminek egyébként örülök. Igen.
Szeretem a magasabb lányokat. És én úgy nézek ki, mint gondoltad?
Nem gondolkodtam azon, hogy nézhetsz ki.
Nagyon elbambultál. Így nézel…
Igen?
- Próbálom befogadni a látványt. - Én is.
Olyan vagy, mintha egy rajzfilmfigura lennél.
Tudom.
Pislogj is néha!
- Pislogok. - Nem is. Így nézel.
De pislogok.
- De visszafogom magam. - Tök para!
A kedvedért többet pislogok.
Szóval,
biztos meglep, ami most következik.
Nahát, ez gyönyörű!
- Irina! - Igen?
Megismertem valakit, akinek a szívéhez foghatót
még soha nem láttam.
Én tudom, hogy ki vagy legbelül,
és tudom, hogy mennyire törődsz másokkal.
Ezért pedig szeretném veled leélni az életemet.
- Leszel a feleségem? - Igen.
- Ezt választottad? - Igen.
Nagyon szép!
Őszinte leszek, nagyon válogatós vagyok. De gondoltam, ráér, ha később szólok.
Titokban válogatós vagyok, de ez gyönyörű.
Megcsókolhatlak?
Maradjunk az ölelésnél! Ezt az egészet még fel kell dolgoznom.
De köszönöm.
Teljesen meg vagyok döbbenve. Fogalmam sem volt, hogy néz ki Zack.
Időbe fog telni, amíg megszokom.
Azt hittem, kicsit normálisabb lesz.
Még mindig szeretem Irinát. El akartam révedni a tekintetében,
de szerintem ő még nem állt készen ennyi szemezésre.
Rajzfilmfigurának nevezett.
Nem tudom, hogy ez bók volt-e, vagy sem.
Lehet, hogy annak szánta?
- Jól fogjuk érezni magunkat együtt. - Remélem.
- Szerintem vad kaland vár ránk. - Szerintem is.
Ha esetleg többet pislognál…
Ne gúnyolódj rajtam!
- De bámulsz! Így… - Tudom.
Para!
- Te vagy para. - Viccelek.
VAK SZERELEM
Tízen lettek jegyesek anélkül, hogy látták volna egymást.
- Szia! - Szia!
Úristen!
Miután végre megpillanthatták egymást,
Mexikóba utaznak, ahol utánajárnak,
hogy testileg is ugyanúgy vonzódnak-e egymáshoz, mint érzelmileg.
Az első próbatétel: elbírod-e a több mint százkilós poggyászt?
Köszönjük!
Te és a 97 táskád.
Mázli, hogy neked csak egy hátizsákod van.
- Jaj, ne! Durva. - Tudom.
- Megoldom. - Hűha!
Már csak ezért megéri pasit tartani.
„Csak ezért”.
- Oké. Menjünk! - Igen!
- Várj, hadd… Megoldom! - Oké.
Több táskád van, mint nekem, Brett?
Üdv a TRS Hotelban!
- Köszönjük! Hűha! - Ez a szellő…
Mindeddig csak az számított, hogy milyen emberek legbelül.
Ez nagyon jópofa!
JÖVŐBELI FELESÉG
- Hé! - Te jóságos ég!
Ne nézz ide!
Jól nézel ki!
Köszönöm.
Rendben vagy.
Vajon gondot fog okozni a külsejük vagy a való világgal kapcsolatos kétségeik?
De menő!
Mindenképpen kipróbáljuk ezt a függőágyat.
Csak négy hét van az esküvőkig.
Most pedig próbára kell tenniük a szerelmüket.
Elég lesz a szerelem?
Úristen! Imádom.
Tudod, min nevetek? Az első találkozásunkon.
Folyton eszembe jut.
- Annyira… - Tökéletes volt.
Amikor megöleltelek, kész voltál. Aggódtam érted.
Mondom, ez nem Paul.
Tényleg? Nem győztelek meg?
- Tudós. - Hát jó.
Nem keltek tudósos benyomást.
- Szerintem, ha több időt töltünk együtt… - Igen.
Akkor összepárosíthatom veled azt, amit tudok rólad.
Megint el kell mondanom mindent.
Igen. Lehunyom majd a szememet. „Paul?”
Én ezt csináltam.
Visszajátszottam magamban a hangodat csukott szemmel,
és akkor rájöttem…
- „Igen. Ismerem ezt a lányt.” - Logikus.
Ennek az élménynek hála átugorhattuk
a randizás kínos részeit. Nem igaz?
- De. A tiszteletköröket. - Igen.
Meg nem volt kérdés, hogy még randizunk-e másokkal.
Bár elég sokáig azt tettük.
- Már kezdtem türelmetlenné válni. - Ja, dühös voltál.
Én is beszéltem másokkal, csak én korábban lezártam.
Örülök, hogy veled lehetek itt.
- Én is. - Komolyan.
Nagyon örülök. Tényleg.
- Igen? - Le sem tagadhatnám.
Én is örülök.
- Hűha! - Te jó ég! Hát ez…
Ez gyönyörű.
- Imádom. - Vajon mi fog történni a medencében?
Még soha nem éreztem ilyesmit. Soha.
Hihetetlen, hogy ez megtörténik velem.
Meg vele, kettőnkkel.
Szuper ez az egész.
Sosem akarom elfelejteni. Soha.
Milyennek képzeltél? Magasabbnak, alacsonyabbnak?
Pont olyan vagy, mint gondoltam.
- Tényleg? - A magasságodat tekintve.
- Oké. Szóval… - Egyébként nagyon…
Azt mondtad, hogy most már úgy várod Mexikót.
Én meg: „Eddig nem vártad?
Korábban nem vártad? Azt hitted, csúnya leszek?”
Nem úgy értettem.
Mindvégig nagyon vártam ezt az utazást.
De azóta még inkább. Na.
Minden pontosan úgy alakult, ahogy kellett. Ezért szeretlek.
Én is szeretlek.
A nyaralásunk alatt végig rúzsnyomos leszel.
Az egész nyaralás alatt. Vagy lehet, hogy addig, amíg meg nem halunk.
Mi ez? Vörösboros mártás?
Ha jól látom, van itt spenót és karamellizált hagyma.
Ez a tiéd? Mert…
- Bocs, ez undi volt. - A mindenit! Igen, ez…
Ja, igen. A tiédből ittam.
Ha csak képet láttam volna Marshallról, félrehúztam volna,
mert én a 195 centi feletti pasikra gerjedek, akik ki vannak varrva,
fel van nyírva a hajuk, kosarasok, sportosak, magasak,
Marshall meg ennek pont az ellenkezője.
Nem vesztegetted az időt.
- Én majd megeszem a szalvétát. - Jó ötlet.
Ez a kísérlet azonban bebizonyította, hogy nem kizárólag a külső számít.
Marshall-lal mélyebb kötődés van köztünk.
Elégedett voltál velem, amikor megláttál?
- Naná! - Igen? Oké.
A hagyományos társkeresők világában is egyértelműen rád mozdultam volna.
És így még inkább örülök annak, hogy kialakult közöttünk valami.
A testi vonzalom előtt.
Jól csináltuk.
Szeretnél várni a házasságig,
mielőtt összebújnánk?
- Miért akarnék várni? - Feltettem egy kérdést. Igen vagy nem?
Nem!
Ha kocsit veszel, azt is elviszed próbakörre.
Kösz, hogy elhoztál erre a cuki kis randira.
Szívesen.
Tetszem, mi?
- Igen. - Befejezték?
- Igen. - Máris. Még bekapom ezt a falatot.
Köszönjük szépen!
Zack mindenáron le akarja takarítani a tányérját.
Köszönöm.
Nagyon tetszik ez a hely.
Köszönjük!
- Köszönöm. - Kérem.
Melyik rajzfilmfigurára emlékeztetlek?
Oké, azt hiszem, hogy…
Hát, egy kitalált karakterre.
- Értem. - A szemed miatt. Emiatt.
Értem. Hát…
- Én emlékeztetlek valakire? - Szerintem minden rajzfilmfigura…
Eléggé hasonlítasz Megan Foxra. Mondták már neked?
- Nem, ezt még sosem mondták. - Tényleg? Még sosem?
Köszönöm!
Ez meg micsoda?
Sajttorta? Nyami!
- Köszönöm szépen. - Szívesen.
Szóval, a nevekről beszélgettünk.
- A gyerekeinknek? Nem… - Igen. Mit szólnál a Godfrey-hez?
- Pfuj! - Godric?
Nem.
- Inkább Zion vagy… A Gideon tetszik! - Zion?
Nekem tetszenek a különleges nevek.
Igen, nekem is. Tudod, mi nagyon különleges?
- Nem. - Goliath. Halottad már ezt a nevet?
Szorongtam a találkozónk után.
Nem láttam benned azt, akivel a kapszulában beszélgettem,
de örülök, hogy megismerhetlek téged.
Itt, a való világban.
Én érzékelek némi habozást. Ha nem is szexelünk a házasság előtt,
szeretném, ha tiszteletet mutatnánk egymás iránt, mintha barátok lennénk.
Te törődsz velem, és úgy érzem, tiszteletben tartod a szabályaimat,
és nem próbálod majd áthágni vagy kijátszani őket,
és nem zavarnak téged. Te olyan vagy, aki hajlandó ezt közösen végigcsinálni.
Egy csapat vagyunk, nem pedig egymás ellenségei.
Ebben mindketten partnerek lehetünk.
- Érted? - Aha.
- Ezt nagyra értékelem. - Örülök, hogy rád találtam.
Hogy te milyen szerencsés vagy!
- Mindketten… Jaj. Csak viccelek. - Tudom.
Tetszik, hogy többes számot használsz.
- Mikor? - Amikor rólunk beszélsz.
„Rólunk”. Kettőnkről.
Már együtt vagyunk.
Mi az, gekkó? Madár?
Mosómedve.
Jaj, ne!
- Elment. - Nagy volt, ugye? Óriási.
Remélem, nem jön vissza!
Nem ajánlom neki.
Nézd ezt a sok növényt!
Szokj hozzá a gondolathoz, hogy megjelenhet itt valami.
- Szerencsére van egy pasim, aki megvéd. - Megvédelek.
A kapszulákban való beszélgetéseink,
a hangod és az általad mondottak alapján
nem arról volt elképzelésem, hogy hogyan nézhetsz ki élőben,
hanem inkább arról, hogy milyen lehet a kisugárzásod.
Például sejtettem, hogy gyönyörű lesz a mosolyod. És így is van.
És azt is tudtam, hogy igazán
hiteles, szeretetteljes, őszinte
és pozitív erő lakozik benned.
És hogy mindenkit boldoggá teszel magad körül.
És amikor találkoztunk, megállapítottam, hogy olyan vagy, amilyennek képzeltelek.
Ne haragudj! Szóhoz sem jutok.
Köszönöm.
Te tökéletes vagy. Tökéletes vagy a számomra.
- Tudod? - Köszönöm.
Köszönöm. Te is az vagy nekem.
- Csobbanjunk egyet? - Naná.
Semmi sem kötelező, de vettem neked egy fürdőruhát.
Tessék?
Oké.
Istenem!
Brett olyan szerény és szexi.
Úgy érzem, hogy igazán fontos vagyok a számára.
- Szóval jól választottam. - Igen.
Szerintem tökéletesen illik hozzám.
Igen.
Szerintem csak kiterítem az összes ruhámat a padlóra. Nem baj?
Hogy ne kelljen folyton a pakolással bajlódni, ugye?
Néha el kell fogadni a káoszt.
Mit szólsz, hogy együtt fogjuk tölteni az első közös éjszakánkat?
- Kínos, de… - Izgulsz?
Nem, már várom. Már a második naptól fogva
együtt szeretném tölteni veled az éjszakát.
- Igen? - Vagy a harmadiktól. Három és felediktől.
Én akkor még a nevedet sem tudtam. Viccelek.
Kíváncsi vagyok, hogyan alszol.
Egész éjjel rugdosni fogsz?
KÖRNYEZETKUTATÓ
Igen, sokat rugdosódom álmomban. És a takarót is mindig kisajátítom.
Én nem vállalok felelősséget azért, amit álmomban teszek.
Jaj, Paul.
Ezeket csak le kell dobni, nem?
Ó, Paul!
Mi ez a sok toll? Tűnés!
- Te jó ég! Nézz csak ránk! - Csiklandoz.
Paul bohócsága nagyon aranyos.
Nagyon vonzónak találom. Ez tetszik benne.
Furcsa, hogy ilyen erősen kötődöm valakihez,
akit igazából életemben először látok.
Ő nem éppen az a típus, akiért korábban odáig lettem volna,
de most, hogy itt van előttem, és már ennyire ismerem…
Így nagyon vonzónak találom.
Szürreális érzés a szemedbe nézni, és itt lenni veled a jelenben.
Olyan, mintha már régóta erről álmodtam volna,
és valahol még mindig álomnak tűnik.
- Ez nagyon kedves. - De igaz.
Köszönöm.
Ralphie!
- Szerinted velünk fog aludni? - Igen.
Itt lesz közöttünk.
- Nem horkolsz, igaz? - Ma este kiderül.
- Nem hiszem. - Istenem, úgy félek.
Úristen!
- Mi jár a fejedben? - Hogy dilibogyó vagy.
- Dilibogyó vagyok. - Dilibogyó.
Én is éppen erre gondoltam.
Kaptam egy homlokpuszit?
Hékás! Óvatosan!
Nézd a holdat, kicsim! Istenem!
- Látod? - Igen.
Nem takarják el a felhők.
Nagyon fázhatsz.
Amikor elsétál mellettem, akkor azon kapom magam,
hogy rájövök: ő a menyasszonyom. Értitek?
Nagyon kemény,
hogy az érzelmi kötődés mennyire fel tudja pörgetni a testi vonzalmat.
Megáll tőle az ember esze. Komolyan.
- Végre együtt alhatunk. - Bizony. Durva, nem?
- Mennyire vagy összebújós? Nagyon, vagy… - Nagyon.
Teljesen.
Értem.
Ha arra kelek fel az éjszaka közepén, hogy eltávolodtunk, megint odabújok.
- Tényleg? - Aha.
- Érted? - Oké.
Van még valami, amit tudnom kellene arról, hogy…
- Van egy babatakaróm. - Egy babatakaród?
- Azzal alszol? - Még mindig azzal alszom.
- Magaddal hoztad? - Igen.
Már csak a szentlélek tartja egyben, mert 30,8 éves.
- Tudod, mi a neve? - Nem Taki?
„Baba”.
Baba! Oké. Láthatom Babát?
Ő Baba.
- Baba. - Ne!
Nagyra értékeljük Babát.
Ez van. De most már talán nyugdíjba küldhetjük.
Figyelj!
Akkor nyugdíjazod, amikor akarod.
Megtarthatjuk.
- Nagyon szeretlek. - Tudom.
Köszönöm.
Jól van.
- Told arrébb! - De nem… Jó, mégis.
Oké, így jó.
Ülj rám!
- Nem akartam áradozni róla. - Pedig rendben van.
HUSZONHÉT NAP AZ ESKÜVŐKIG
Mi történt, szivi?
Semmi.
Elég sok… Hé, ne csináld! Tartsd így!
Jaj, bocs.
- Szeretlek. - Én is téged.
A tegnapi éjszakám Kwame-val
minden várakozásomat felülmúlta.
Végig amiatt aggódtam, hogy mi lesz, ha nem vonzódom hozzá.
De szerintem még soha senkihez sem vonzódtam ennyire.
Mert nem a külsejébe szerettem bele.
Nem csak összejöttünk, ez nem egyéjszakás kaland. Nem csak átugrott kufircolni.
Amit tegnap csináltunk, az szeretkezés volt.
Egyértelműen.
Megalapoztuk a hangulatot életünk hátralevő részére. Jó volt.
Jó reggelt!
Élveztem az esti beszélgetésünket.
Igen, jó volt. Jót beszélgettünk.
Igen.
Tegnap éjjel az volt az egyik témánk,
hogy szerintem jobban néz ki sminkben. Vagyis smink nélkül.
Amikor azt mondtad, forgolódsz álmodban, azt hittem, egy kis hurrikán leszel.
De jobb volt, mint amire számítottam.
- Ezt már sokszor hallottam. - Nem az!
Ralph segít megőrizni az ártatlanságunkat.
Amikor megláttam Zacket, az volt az első gondolatom,
hogy hogy került az ágyamba.
Nem volt furcsa érzés mellettem ébredni?
Nem.
Én egy pillanatra azt gondoltam, hogy „jaj, ne, már megint?”
- „Már megint?” - „Már megint.”
Hihetetlen ez az egész.
Szerintem tegnap olyan volt,
mintha a nulláról eljutottunk volna oda, ahol odabent voltunk.
Szerintem én ott még nem tartok,
de meglep, hogy milyen jól érzem magam a közeledben.
- Főleg, hogy… - Mintha legjobb barátok lennénk.
A jó dolgokhoz idő kell.
Neked is jó reggelt!
Horkolok?
Nem.
Oké.
RECRUITER
Jól van. Ezt megúsztuk.
- Mert én nem tudnám, ha igen. - Nem horkolsz.
- Beszéltél egy kicsit álmodban. - Igen?
Igen. Szólongattál.
- „Ó, Tiffany.” - Hazudsz.
„Jaj, Tiffany. Csodálatos vagy.”
Mondjuk, mondhatnék ilyet.
Mert tényleg az vagy.
Köszönöm.
Jó reggelt!
Jó reggelt! Hogy aludtál?
Jól. És te?
- Úgy, mint a bunda. - Feltűnt.
Igazából szerettem volna lefeküdni veled, de örülök, hogy nem tettük.
Nem tagadhatom.
- Értem. - Ez volt a helyes lépés.
- Egyetértek. - Igen.
A múltban egyértelműen inkább egy hippi lányt választottam volna.
Nem fogalmaznék úgy, hogy egy boszorkányt, de olyan lányt,
aki bájitalokat főz?
Nem tudom jobban leírni. Furcsa.
Olyat, aki gyógynövényekkel foglalkozik.
Akinek van egy kiskertje, és aki ehhez passzoló ruhákban jár.
Aki régi farmert hord, és festékfoltosak a ruhái. Micah nem ilyen.
Micah gyönyörű. És teljesen más.
Nem is lehet összehasonlítani az olyan lányokkal.
Hajlamos vagyok túlgondolni a dolgokat.
A következő fejezetbe könnyedén
és természetesen kellene átlépnünk,
amikor itt az ideje.
Vedd le a nadrágod!
Irina, várunk az esküvőig!
Jaj, ne!
Tudod, mit?
Ez mind hozzátartozik az élményhez.
Ez határozottan része a férj alkalmazásnak.
- Átmegyek a teszten? - Igen, jól haladsz.
Jól van. Meglátjuk.
Kalandra fel!
Meg akarom pörgetni a kislányt.
Inkább ne! Nem akarok gondot. Nem az Egyesült Államokban vagyunk.
- Vigyázz, ha bevág eléd a seggfej! - Egyautónyi távolságot tartok.
Mert odafigyelsz rám!
Hahó! De szép ez a hely!
Az érzelmi kötődés, a testi vonzalom
és az intellektuális kapcsolat is
nagyon erősen megvan közöttünk.
Érzem. Körbevesz. Örvénylik körülöttem.
Olyan szilárd a kapcsolatunk, hogy örökké fog tartani.
- Juhé! Rendben. - Igen.
Igyunk rám! Csak rám!
- És rád. - Így már megfelel.
- Ránk! - Ránk!
Azért durva belegondolni, hogy csak pár napja ismerjük egymást.
Mégis olyan érzés, mintha már ezer éve ismernénk egymást.
Ismerlek.
- Igen. - Igazi férfi vagy.
Nem vagy gyökér, és nem vagy idióta sem.
Miattad egyáltalán nem aggódom. Egyáltalán nem.
Magam miatt viszont igen.
Mert otthon lehet, hogy valami átkattan bennem.
És olyan leszek, mint voltam,
és ezt nem akarom. Nem érdemelnéd meg.
Nem lesz baj.
- Én nem aggódom. - Remélem.
Ne agyalj ezen!
De folyton ezen pörgök.
Nem akarlak eltaszítani magamtól.
Nem fogsz.
Senki sem tökéletes.
Át fogjuk segíteni egymást a tökéletlenségeinken.
Ne feledd, mit mondtál nekem! Hogy legyek elnézőbb magammal.
Tudom.
Ugyanezt kell tenned neked is.
Nem lesz baj.
Szükségem van rád.
Természetesen vágyom is rád! De szükségem van rád.
És ennek a viszonzását még sosem éreztem. Hogy valakinek ennyire fontos lennék.
- Számomra te vagy az igazi. - Kajak?
- Komolyan? - Nézz a kezedre!
Hagytam már cserben másokat. De nem teszek többé ilyet.
Nézz rám! Többé nem teszek ilyet.
Most már velem leszel.
Komolyan beszélek.
Többé nem teszek ilyet.
Megcsókolnálak, de túl sok garnélát ettem.
Hallgass!
Édes vagy, szivi.
Elég. Nem lesz gond abból, hogy te szeretsz énekelni?
- Én meg nem bírom? - El kell fogadnod.
- De nem bírom. - El kell fogadnod.
Nem. Nem megy.
„Miért nem maradtak együtt? Á, az éneklés miatt.”
- „Zack folyton énekelt.” - „Tökéletes pasi volt.”
„De nem bírtam elviselni a hangját.”
Gyere, bújj ide!
Túl nagy az arcom, hogy ilyesmit mondjak, de amikor rád nézek,
nagyon helyesnek talállak.
Amikor az arcodat vizsgálgatom, felvetődik bennem: „Zack? Te vagy az?”
Mert nagyon… Igen. Az arcod, a tested, ahogy mozogsz…
Igen, figyellek.
Így, hogy lassan haladunk,
minden pillanat jelentőségteljessé válik.
Nem kavarni jöttem ide, hogy felszedjek valami csinos lányt.
- Nem ez volt a célom. - Jó tudni!
Mármint egy csinos lány mellett kötöttem ki.
De találni akartam valakit, akivel képes lennék leélni a hátralévő életemet.
- Tetszem neked? - Igen.
Belém vagy zúgva! Csak viccelek.
Hát, elvégre megkértem a kezedet, nem?
Sosem volt még ilyen jó randim.
Ja, tényleg nagyon jó.
Nem. Nem akarom.
Hát, jó nap volt a mai.
- Az volt. - Ja.
Miután felfedeztük kicsimmel a várost, és visszajöttünk a hotelba,
elöntöttek az érzések.
Az otthonomra gondolok, a szeretteimre. A munkámra.
Én mindennél jobban szeretem a családomat, pedig nem tökéletesek.
És félek, hogy elveszítem Marshallt.
Hogy eltaszítom magamtól.
Nem kérsz vizet?
Jól van. Maradj itt! Hozok.
Gyere, bújj ide!
Semmi baj.
Magamra hagysz kicsit?
Megzuhantam kicsit.
Értem.
Óhatatlanul előjönnek az otthoni dolgok.
Értem.
Néha beüt ez az érzés.
Jól érezted ma magad?
- Remekül. - Jó.
Ez egy olyan nap volt, amikor…
minden klassz.
Jól van, kicsim.
Tedd vissza a hűtőbe!
- Jack! - Mi az?
Én melletted állok.
Tudom.
Mit tegyek, hogy ott folytathassuk, ahol abbahagytuk?
Mielőtt eszedbe jutott volna az otthonod?
Ez nem olyasmi, amit ki tudnék zárni.
Az, ami most van,
mindössze átmeneti.
Előbb-utóbb foglalkoznom kell azzal a szarral.
Ezt már megbeszéltük.
Én itt leszek.
Vissza kell térnem ahhoz a foshoz.
De nem leszel egyedül.
Tudod, ugye?
De ez a valóság.
Tudom.
Annyi emberről kell gondoskodnom.
Tudom, hogy erős vagy.
De nem kell egyedül csinálnod.
Csak fáradt vagyok. Ennyi.
Tudom.
Ralphfal alszol ma este?
Te odakint alszol? Hé!
- Nem alszom kint. - Miért? Jó idő van.
De nem akarom, hogy összecsípjenek a szúnyogok.
Túlzásba esel. Ez túl intim.
- Túlzásba? - Túl gyorsan haladsz.
- Nevetséges vagy. - Fogd vissza magad!
Ami a testiséget illeti,
úgy teszel, mintha zavarna, pedig közben úgy érzem, hogy vágysz rá.
Általában, amikor párkapcsolatban vagyok,
könnyen jön a testiség. Fontosnak tartom az érintést.
Csak úgy érzem, hogy veled tovább fog tartani, mire eljutok odáig,
vagy mire megszokom.
Szerinted miért?
Nem tudom.
Pedig te vagy a vőlegényem. Valaki,
akihez remélhetőleg hozzámegyek.
Ha te mondanád nekem, hogy nem esik jól, ha hozzád érek,
tökre kiakadnék.
Nem tudom, veled akarnék-e lenni, ami azt illeti.
A kapszulában még nagyon gyengédnek tűntél.
De mióta kijutottunk onnan,
feltűnt, hogy már nem igyekszel kifejezni az irántam való vonzalmadat.
Sőt, leginkább csak azt érzem, hogy viccelődve le akarsz rázni.
Lehet, hogy azért, mert nem láttalak, és a hangodhoz vonzódtam.
De most már arc és test is társul hozzá.
- Többek közt azért választottalak… - Mert bókoltam neked.
Igen. Szerintem túlgondolod.
- Szerintem… - Ja, ez igaz.
Azon agyalsz, hogy mi lesz az esküvő után, és tartasz tőle.
- Szerintem te már… - Igen.
- Szerintem te már dön… - Döntöttem?
- Igen. - De fura, hogy…
És emiatt nem nyomulsz már úgy.
Mert már eldöntötted, hogy ez nem fog működni.
- Ha így éreznék, hazamennél. - Én csak…
Nekem is feltűnt, hogy félek. Félek kimutatni az érzéseimet.
Ahányszor azt mondod, hogy szépnek találsz,
ahelyett, hogy örülnék neki, leginkább csak sikítanék, és elfutnék.
Konkrétan ezt csinálod.
Lehet, hogy a saját külsőmmel nem vagyok elégedett, vagy ilyesmi,
és nem hiszem el, hogy őszinte vagy. És emiatt érzem magam kellemetlenül.
Pedig ha valakiben megbízhatok, az te vagy.
Jó ember vagy, és nem a külsőm érdekel, hanem az, hogy milyen vagyok legbelül.
Ezért mondom, hogy időre van szükségem.
Mert szokatlan, hogy ténylegesen együtt vagyunk,
és látjuk egymást, és ez egy új dimenziója a kapcsolatunknak.
Lehet, hogy…
Nem tudom.
A kapszulában gyűlölted, ha nem a te kezedben volt a gyeplő.
- Gyűlölted, amikor nem te irányítottál. - Amikor választanod kellett? Nyilván.
Mert Bliss-szel is beszélgettél.
Nem volt ínyedre az a hatalmi dinamika.
És szerintem számodra nagyon fontos, hogy a kapcsolatodban ki van felül.
Szerintem szereted, ha te irányíthatsz.
- Nem érzem úgy, hogy nem én irányítok. - Tudom. Ezt mondom.
Tudom, hogy ez most erős lesz,
de úgy érzem, mintha azt akarnád bebizonyítani, hogy velem van a gond.
Nem ez a célom.
Szóval én irányítok azért, mert nem fejezem ki a vonzalmamat.
- Ez az elméletem. - De nekem ez nem jó.
- Én élvezem, ha figyelmes lehetek. - De nem vagy az.
Tudom. És úgy tűnik, neked ez rosszul esik, és azért mondasz ilyeneket.
Nem. Csak érdekel, mi jár a fejedben.
Igen.
Mi az?
Ralphhoz kedves vagyok.
Szép jó reggelt!
- Íme, Zack a természetes élőhelyén. - Hú, basszus!
Felébresztettelek? Jó velem egy ágyban aludni?
- Jó bizony. - Klassz.
- Bár nem bújtál hozzám. - Nem?
A lábamat próbáltam átdugni.
A kis lábujjamat.
Jól van, Paul.
- Szeret téged a kamera. - Kösz.
- Még nem láttalak ilyennek. - Szóval akkor…
Most jövök rá, hogy dögös vagy.
Tegnap éjjel egy mosómedve járt a szobánkban.
Evett egy kis gyümölcsöt. Csokit.
A tanulság az, hogy mindig be kell zárni az ajtót.
Ki tudnál tolni engem? Szerintem tuti.
- Nem tudom, hogy… - Menjünk páros jógára!
- Nehéz ilyen melegben edzeni. Tudom. - Kicsit.
Ez bejön.
Megizzadtam.
- Hogy érzed magad? - Jól.
- Jót tett a zuhany. - Értem.
Tegnap este beütött valami.
Mindent megteszek a családomért,
és…
nincs sok időm önmagamra. Szóval…
ez nem könnyű.
Örülök, hogy támogattál. És hogy mellettem álltál.
Erre volt szükségem abban a pillanatban.
Mindenkinek vannak nehéz pillanatai.
Amikor eszünkbe jut, hogy mi vár ránk otthon,
de szerintem most meg kell élnünk a jelent.
És tudod, ráérünk emiatt aggódni, ha majd ott tartunk.
Nagyon erős nő vagy. Tudod?
- Igyekszem. - Sok terhet cipelsz.
Ez nem fog többet előfordulni.
Az sem baj, ha igen.
- Nem volt okés. - Emberek vagyunk.
- Jó. - Emberek vagyunk.
Marshall bizonyította a szerelmét.
Ilyen a szerelem. Egy pasi sem tenne ilyet a csajáért, ha nem szeretné.
Ez az ember szeret engem.
- Mondtam már, hogy gyönyörű vagy? - Istenem!
- Most már igen. - Bízhatsz bennem.
Ezt sose feledd!
Kösz, kicsim.
Mindketten sejtettük, hogy jók leszünk együtt, na de ennyire?
Nem is tudom.
Van valami, ami miatt aggódsz?
Szerinted működni fog a közös életünk?
Őszinte leszek: izgulok amiatt,
hogy mi lesz otthon. Hogy hogyan fogunk összepasszolni.
A nyaralás hátralevő része miatt is izgulok.
Tudod? Bármilyen jó is most…
Sok minden vár még ránk.
- Nagyon sok minden. - Tudom.
Aggódsz a többiekkel való találkozás miatt?
- Hogy milyen lesz? - Én már várom.
- Igen? - Szerintem mindenki kíváncsi.
- Igen. - Hogy hogy néznek ki a többiek.
- Hogy kik lesznek még itt. - Igen.
Hogy milyen a dinamikájuk.
Értelemszerűen engem senki más nem érdekel, aki itt van.
- Engem sem. - Senki más.
De ha teljesen őszinte akarok lenni,
egy kicsit kíváncsi vagyok, hogy milyen az a másik nő.
Persze. Ez természetes.
Szóval hogy éreznéd magad,
ha odamennék beszélgetni Micah-hoz?
- Részedről ez rendben lenne? - Igen.
Elégedett vagyok a helyzetemmel.
Örülök a döntésemnek.
- Igen, én is. - Érted?
Fontos, hogy magabiztosak legyünk.
Függetlenül attól, hogy mi lett a többi viszony vége,
azért eljutottunk egy bizonyos pontig.
Mi viszont végigcsináltuk, és ez a lényeg.
Egyértelmű.
Aha.
És ugye szóba jött,
hogy mielőtt lefeküdtünk volna, mindketten eléggé izgultunk.
Igen.
Fel-alá járkáltál a szobában, amit nem is tudtam hova tenni.
„Vágjunk bele!”
Izgultam.
Mi járt akkor a fejedben?
Egyetérthetünk abban, hogy nagyon működött közöttünk a kémia.
De ha összerakjuk a képet…
Nem tudom, te hogy voltál vele, de nekem nagyon magas elvárásaim voltak.
- Tudod? - Aha.
És nagyon reméltem, hogy fel fog érni a dolog az elvárásaimhoz.
És felért?
- Igen. - Én is ezen gondolkodtam. Egyetértek.
Én is. Száz százalékig. Ezermilliárd…
Már azt is nagyon intimnek érzem, ha csak a szemedbe nézhetek.
Igen, durva összepárosítani a hangodat az arcoddal, a testeddel.
- Hogy ki vagy. - Igen.
Abba is durva belegondolni,
hogy a kapcsolatunkban több ideig voltunk külön, mint együtt.
Mégis nagyon természetesnek érződik.
- Tudod? - Igen.
Remélem, hogy nem lesz túl szép ahhoz, hogy igaz legyen.
Igen.
Csak minden maradjon így! Ennyit szeretnék.
Te vagy számomra az igazi, tudod?
Basszus!
Ez gyönyörű volt.
De ez az igazság. Tényleg.
Nekem is te vagy az igazi.
- Igen, uram! - Helló!
- Szia, Chels! Hogy vagy? - Szia, édesem! Hiányoztál.
Szevasz, öregem! Mizu?
Mi újság? Hogy vagy, haver?
- Marshall, a bogárkám. - Hali!
Szia, Chelsea!
Szia, Jackie vagyok! Örvendek.
Hallom Chelsea-t.
Hahó!
Sziasztok!
A mindenit, de dögös!
Istenem! Behalok!
- Dögös fickó. - Mondtam!
- Te jó ég! - Helló!
- Mi újság, Tiff? - Marshall! Istenem! De örülök!
Marshall olyan, mint Will Smith a Kaliforniába jöttemből.
RECRUITER
Azt nézzétek!
Úristen!
Azt nézzétek!
Mizu?
Skacok! Irina vagyok.
- Kwame. Örvendek. - Én is, Kwame.
Mi újság?
Sziasztok!
Sziasztok, lányok!
Mi újság?
- Szia, drágám! - Hogy vagy?
Szia, Paul! Nagyon örvendek.
- Tiffany vagyok. - Tiffany. Oké, szuper.
- Micah? - Igen, örvendek.
- Szia, én… - Szia, Micah!
Kwame!
Úristen! Szia!
Kwame szerintem eszméletlenül jóképű,
és pont olyan csodálatos, mint amilyennek képzeltem.
- Csirió! - Csirió!
Szerintem az, ami Micah és köztem volt,
túlmutatott a külsőségeken.
Ha Micah lenne a legfurcsább külsejű lény a Földön,
engem akkor is elvarázsolna a jelenléte.
Gyönyörű nő, tudjátok? Vonzódom hozzá.
Vonzónak találom. Sajnálom.
Kemény volt az első néhány együtt töltött éjszakánk.
Értitek, ugye? Jegyesek vagyunk, baszki.
- Igen. - És csak most ismertem meg.
- Igen. - És…
Ez tényleg egy kísérlet, öcsém.
- Az. - De én nagyon elégedett vagyok.
Annyira simán megy. Könnyedén.
- Ja. Ahogy kell. - Igen. Sima.
- Ja. Vagy legalábbis reméljük, hogy az. - Reméljük.
Vagyis azt akarom mondani, hogy tegyünk egy…
- A mindenit! - Dúl a szerelem!
Hogy vigyorog!
- Ez az! - Istenem.
- Fülig ér a szája! - Öcsém.
- Csodálatos nő. - Jackie?
Minden tekintetben. Nézzétek meg! Ragyog.
- Gyönyörű. - Igen, az.
Semmi sem kínos. Minden oké.
Mintha már évek óta együtt lennénk.
- Lefeküdtetek? - Nem.
Paullal nem szexelünk.
- A mindenit! - Nekem mindenem sajog!
Izomlázam van, banyek! Én így szeretem. Remélem, örökké így is lesz.
Ezt jó hallani.
Nem lep meg. Örülök nektek. Erre számítottam.
Ő nagyon adja a testiséget.
Milyen a szex?
- Igazából még nem szexeltünk. - Tessék?
Mert nekem pont megvan. De figyelj!
Nem akartam, hogy így csináljuk először.
De ez nem jelenti, hogy nem tudom máshogy kielégíteni, szóval…
- Szóval megoldjuk. - Oké.
- Igyunk a pasinkra! - Meg magunkra is!
Jól toltuk. Egészségedre!
Kaphatok egy tequila-gyömbért?
Tök fura a hangodat az arcodhoz társítani.
Nagyon fura!
- Tudom. - Úgy örülök, hogy láthatlak!
Igen, én is.
Vicces, mert most, hogy látlak…
Szóval Paullal… Nagyon szeretem, de valahogy nehéz elfogadni élőben.
Téged viszont pont így képzeltelek.
Vicces. Pont ezen gondolkodtam. Kettőnk közt már a legelején…
Már az elején megvolt. Bumm.
És én nem gyakran tudok ilyen gyorsan kötődni másokhoz.
Szóval…
Furcsa volt az egész. Hát, tudod.
És most hogy mennek a dolgok? Jól?
Jól. Sőt, remekül.
Az jó.
Nekem nagyon fontos vagy emberileg. Meg fontos az is, ami kettőnk közt volt.
Sokat gondolok rád. A legjobbakat kívánom neked.
Remélem, boldog leszel.
Remélem, Chelsea boldoggá tud tenni.
Ez most annyira micah-s volt!
Mitől volt annyira micah-s?
Mert tényleg aranyból van a szíved. Éreztem.
Én is ezt gondoltam rólad.
Folyton eszembe jut az utolsó beszélgetésünk.
És tudom, hogy gyors volt. „Szia! Oké, ennyi volt, pá! Szia!”
Ez az egész nem könnyű, mert mindketten éreztünk valamit, és…
- Nem volt könnyű. - Tudom.
- Tudod? - Persze, hogy tudom!
Nekem sem volt könnyű. Egyáltalán.
Ja. Kemény pillanat volt. Mármint…
Én akkor nem azt mondtam, hogy nem akarlak.
Csak azt mondtam, hogy át kell gondolnom,
hogy jó döntést hozzak mindkettőnk érdekében,
mert szerintem jó esély volt arra, hogy végül melletted kössek ki.
Mert tőled csak pozitív visszajelzést kaptam, és melletted jól éreztem magam.
Még soha életemben nem éreztem ennyire szilárd alapot.
Időnként annyira biztos voltam abban, ami közöttünk volt.
És én is! Szeretném, ha tudnád. Én is.
A megfelelő emberrel kellett eljönnünk onnan.
És így is történt.
Ami Chelsea-t illeti, én nem voltam vele túl jóban.
De ahogy jobban megismerem, számomra nagyon őszintének tűnik.
Néha egy kissé mintha túlzásba esne. Biztos neked is feltűnt. De nem kamuzik.
Egyáltalán nem játssza meg magát. Ő ilyen.
Önmagát adja.
Örülök, hogy megtaláltad azt, aki a legjobban passzol hozzád.
- Ja. - Ez történt, nem?
Ez történt.
De ha bármikor beszélgetni szeretnél valamiről…
Tudom, hogy boldog vagy. De én itt leszek.
Szerintem szuper vagy.
Te is az vagy.
Szóval… Ja.
- Paul! - Mi a helyzet?
- Hogy vagy? - Te jó ég!
Nahát! Sötét haj, sötét szem! Máshogy képzeltelek.
- Tényleg? - Aha.
Egyáltalán nem hasonlítotok. Pedig ő azt mondta, hogy igen.
- Egy kicsit. A hajunk… - Göndör a hajatok.
Nahát! De fura!
Irina esetében valami durvára számítottam, és igazam is lett.
Ami meg Irina ruháját illeti, próbálom a tekintetemet
nagyjából szemmagasságban tartani.
Irina erre…
- Zack! - Istenem! Kikészítesz.
Ne próbálj megcsókolni! Adj puszit az arcomra!
Ennyi.
Van egy kis hableányunk!
Zacknek elvileg az esetemnek kéne lennie.
Barna haj, barna szem, szépen metszett arc. Szeretem a sötét vonásokat.
De amikor megláttam őt, úgy éreztem, nem tudom, kicsoda.
Lehet, hogy sok volt ez nekem egyszerre.
Remélhetőleg javulni fog a helyzet, de észrevettem,
hogy ahányszor megérint, rosszul vagyok tőle.
Amikor éjszaka átkarolt, én szó szerint… Megállt a szívem.
És így csináltam…
De nem örömömben.
Szeretnélek támogatni, de az én esetem annyira más.
Neked milyen Paullal?
Az van, hogy Paullal egyből egy hullámhosszra kerültünk.
- Barátokként. - Olyan szép.
- Tudom, de… Elmondhatom? - Annyira… Mi a picsa?
Végigmondhatom? Amikor először megláttam…
Úgy éreztem, nem az esetem. Ami nagyon felszínes gondolat.
Értem.
Szerintem Paul eszméletlenül jóképű.
Ha ránézek, úgy érzem, ő a zsánerem.
És ez ráébresztett, hogy mi hiányzik a Zackkel való kapcsolatomból.
Hozok lime-levet. Bocs.
Más érzés, ha Zack ölel meg, meg ha a többi srác.
Valami nem oké, és nem tudom, hogy lesz-e jobb a helyzet.
Aggaszt, hogy köztünk nincs meg a testi vonzalom,
amit másokon viszont látok.
Örülök, hogy orosz ételeket főzöl.
Én is örülök. Beszóltak a borscsomra. Mert elvileg rosszul csináltam.
Én igazából nem tudok orosz kajákat főzni.
- Oké. Hát… - Ha látnálak közben, segíthetnék.
- Anyám miatt. De nem lesz gond. - Küldje el a receptjeit!
- Adsz egy pacsit? - Oroszosan. Tessék!
Várj, pisztolyt kell formálni az ujjaddal! Mehet?
Le akarom szarni. Nem akarok Micah-val foglalkozni.
De tök fura látni élőben, haver.
Fura.
- Chels a csajom. A kedvesem. - Oké.
Azt mondtam Chelsea-nek, hogy nem fog felkavarni.
De…
Nehéz. Tudod? Mert érzek valamit iránta. Komolyan.
Az előbb megölelt, és furcsa volt,
hogy a hanghoz, az elméhez, a szívhez és a lélekhez társul egy test is.
Amint elkezdtünk beszélgetni,
én egyből… Érted?
Durva volt magamhoz ölelni.
Tényleg nagyon tetszett nekem.
- Tudom. - Tudod?
Emlékszel, amikor Chels egyszer Kwame-ról beszélt,
te meg: „A pasira gondolsz, aki tegnap meg akarta kérni Micah kezét?”
Mire ő meg…
„Na mindegy.”
Ő az a lány, akire lefekvéskor és felkeléskor is gondoltam.
Sokat jelentett nekem.
- Aha. - És én is neki.
- Hé! - Mi az, szivi?
Ha végeztél a beszélgetéssel, hoznál egy kis…
- Igen. - Guacamolét és chipset?
Naná.
Aztán véget ért. Egy szempillantás alatt.
Kwame!
Kwame, Micah-val tequilázni szeretnénk. Hoznál nekünk?
Igen? Klassz! Akkor mássz le a matracról, és hozz magadnak!
- Szóval… - Brutál!
Közben Tiff meg már megy is a chipsért.
Tiffany, hoznál nekünk két tequilát, ha már Kwame így fel van paprikázva?
- Öt tequila! Minden lány iszik! - Oké.
Csak azért kell inni, mert Kwame fel van paprikázva.
- Miért nem hoztál nekünk felest? - Még mi sem ittunk.
- Istenem. - Hűha!
Most komolyan.
- Hol a felesetek? - Felesezünk?
Igen. Bár nem neked köszönhetően.
- Igen, tudom. - Itt az enyém.
- Na tessék! - Én hozok másikat.
- Látod? Ilyen egy barát. - Te jóságos ég.
- Hé! - Kösz, hogy nem hoztál!
Nahát, milyen jó barát vagy!
- Tudom. - Oké. Csirió!
- Hé! Micah, hová mész? - Micah. Igyunk a…
Hé, velem is! Igyunk a kudarcba fulladt lánykérésre!
- Hogy mire? - Én csak…
Csak viccelek.
Megbántottad.
Kwame! Gyere ide!
- Kwame miért ilyen szemét? - Tök szemét.
Nem szeretem az ilyen pasikat. Le kéne nyugodnia. Túl komolyan veszi.
Hé, dumálhatnánk gyorsan?
- Igen. - Jó.
Én is hozok.
Hallod…
- Te most… - Várj!
- Furcsán jött ki a megjegyzésem? - Igen.
- Én… - Rohadék húzás volt.
Jogos.
Mire volt ez jó?
Először is, vegyél vissza kicsit! Az én viselkedésem sosem rosszindulatú.
- Hiszen ismersz! - Azt hittem.
Szerinted rosszindulatú vagyok?
- Ez szemétség volt. - Ez most nagyon fájt.
- Neked? - Fájt.
„A kudarcba fulladt lánykérésre”? Hallod, ne már. Ez tökre nincs rendben.
- Azt hittem, vicces lesz. - Nem tartottam annak.
Fontos vagy nekem. Egyből mondtam, amint megláttalak.
Nem hallottad a hangomon?
Sosem mondanék neked semmi rosszat.
Akkor ne viccelődj ilyesmivel!
- Mert rohadék húzás volt. - Bocsánatot kérek.
- Mert… - Mert még mindig érdekelsz. Ez van.
Hogy viseled?
Minden oké.
Tudod, mit érzek irántad.
Éppen ezért vagyok kiakadva. Én annyira nagyra tartalak téged.
Komolyan, függetlenül az utolsó beszélgetésünktől.
- És most látjuk egymást először. - Hé! Nézz rám!
Nézlek.
Viselkedjünk úgy egymással, ahogy korábban!
- Jó. - Ez most már másokat is érint.
Oké.
- Mi nyíltan beszélünk egymással. - Igen.
Beléd szerettem a kapszulában. Nagyon erős vonzalom alakult ki közöttünk.
Őszinték voltak irántad az érzéseim.
Emlékszem, hogy az első napon levettél a lábamról.
„Megismertem volna a férjemet?” Ilyen érzés volt.
Az egész őszinte volt. Minden.
Minden egyes pillanat.
És hogy úgy gondolom-e, hogy amit irántad éreztem,
az őszinte volt? Hogy lehetnénk-e egy család?
Hogy önmagadért szerettelek-e? Igen.
Ott nem volt semmi hazugság.
Kérdezek valamit. Zavarna, ha Marshall-lal
húsz percig dumálnék, mint Kwame és Faszom Tudja a Nevét?
- Kwame szerelmes beléd. - Oké. Szerintem…
Miért beszélnek megint? Miért folytatják?
Figyelj! Szerintem nincs…
Én soha nem csalnék meg senkit.
Nézzétek, mi megy ott!
- Banyek. - Én a helyedben lefejezném.
- Letépném a fejét. - Ja.
Nyilván nem egyszerű a helyzet.
Rohadtul bonyolult az egész.
Tudom. Aha.
És egy csomó tényező is közrejátszik, tudod?
- Ennyi. Leállítom. - Ne, hagyd!
Elegem van.
- Átérzem. - Állítsd le!
Csak nem akarom… Azt akarom, hogy meg tudják oldani.
Azzal szemben is tiszteletlenek, aki iránt a csaj kötelezte el magát.
- Ki is a vőlegénye? - Nem tudom.
- Hol van? - Ki az? Paul?
Hol a picsában van?
Tudom, hogy ez nem normális. Semmi sem az, amit csinálunk.
Semmi.
Szeretném, ha tudnád, hogy bárhogy alakuljanak is a dolgok,
én azért voltam veled annyira jóban a kapszulában,
mert emberként nagyon szeretlek.
- Értem. - És akárhogy alakuljon is, itt leszek.
Komolyan. Itt leszek.
Aha.
- Komolyan mondom. - Értem.
Én csak téged akartalak.
Szó szerint végig csak téged akartalak.
Értem.
Hát, ez van.
Azért jó látni téged.
- Tudom. Téged is. - Aha.
Tényleg szeretlek.
Csodálatos vagy.
Nem akarok tovább itt lenni. Hazamegyek.
- Sziasztok! - Ne!
Ha te mész, én is.
Ezt kurvára nem fogom eltűrni.
Mi az?
Semmi. Nincs semmi.
Semmi.
A feliratot fordította: Varga Fruzsina