Мені кортить побачити, який вигляд має кохання мого життя.
Я як дитина в різдвяний ранок, яка відкриває новий подарунок
і бачить улюблену іграшку. Це набагато краще.
Не можу дочекатися, коли побачу його обличчя, очі, губи, може, поцілую їх,
може, доведеться почекати. Побачимо.
Думаю, коли ми побачимося, між нами буде божевільна хімія.
Ірина трохи нервує. Вона гадки не має, який я.
Я навмисно не казав їй.
Вона не знає, який у мене зріст, якого кольору волосся і шкіра.
Не думаю, що це матиме значення.
-Привіт! -Привіт.
-Рада тебе бачити. -Радий нарешті зустрітися.
-Хочеш сісти? -Так.
Боже мій.
-Боже мій. Це так дивно. -Це досить дивно.
Ти якось так мене уявляв?
Ти саме така, як я думав.
Справді?
-Але ти вища. -Я вища?
А це плюс. Так.
Люблю вищих дівчат.
Я такий, як ти уявляла?
Я не намагалася вгадати, який ти.
У тебе такий порожній погляд. Ти наче…
Справді?
Я осмислюю все.
Я теж.
Ти схожий на вигаданого персонажа з якогось мультику.
Я знаю.
Тобі треба кліпати!
-Я кліпаю. -Ти не кліпаєш. Ти дивишся ось так.
Я кліпаю.
-Я спробую розслабитись. -Це моторошно.
Я спробую більше кліпати.
Тож…
Думаю, тебе це дуже здивує.
Чекай. Яка краса.
-Ірино. -Так?
Я зустрів одну з найдобріших людей
у світі.
Я знаю, хто ти в душі,
і знаю, що ти дуже дбаєш про інших.
Саме тому я хочу провести з тобою решту життя.
-Ти вийдеш за мене? -Так.
-Це ти вибрав? -Так.
Чекай. Вона розкішна.
Буду чесною. Я така вибаглива до каблучок.
Я не казала цього, поки ти не подарував золоту.
Що? Я не кажу про це, але ця така гарна…
Поцілуємось?
Поки що просто обійми.
Наразі мені ще складно.
Але дякую.
Я шокована. Я гадки не мала, який Зак на вигляд.
І мені треба час, щоб звикнути.
Я думала, він буде нормальнішим.
Я досі люблю Ірину.
Я просто хотів подивитися їй в очі, і не думаю, що вона готова
до такого зорового контакту.
Вона сказала, що я схожий на героя мультику.
Не знаю, комплімент це чи образа.
Думаю, так було задумано.
-Гадаю, буде весело. -Сподіваюся.
-Гадаю, нас чекає дика пригода. -Я теж так думаю.
Може, якби ти почав частіше кліпати…
Припини сміятись із цього.
-Ти витріщаєшся на мене. Ось так… -Знаю.
Це моторошно!
-Ти моторошна. -Я жартую.
ЛЮБОВ СЛІПА
П'ять пар закохались і заручилися наосліп.
-Привіт! -Привіт.
Боже мій!
ТІФФАНІ Й БРЕТТ
Нарешті побачившись уперше,
вони їдуть до Мексики, де дізнаються,
чи фізичний зв'язок такий самий сильний, як і емоційний.
Перше випробування. Піднімеш 140 кг багажу?
Дякую, брате.
Ти й твої 97 сумок.
Я подумала: «Добре, що в Пола лише рюкзак».
О ні. Нерівно.
-Тримаю. -Ого.
Саме тому й добре мати хлопця.
Лише для цього.
-Гаразд, ходімо! -Так!
-Чекай, я спробую. Вийшло. -Гаразд.
У тебе більше сумок, ніж у мене, Бретте?
Вітаю в TRS Hotels.
-Дякую. Боже. -Цей бриз.
До цього моменту єдине, що мало значення,
це хто вони всередині.
Це так мило.
МАЙБУТНЯ МІСІС
-Агов, так! -Боже мій.
Як я?
Ти чудова.
Дякую.
У тебе все добре.
Чи їм буде надто важко змиритись із зовнішністю та комплексами?
Чекай, це так мило.
Ми 100% зависатимемо на тому гамаку.
Їхні весілля відбудуться за чотири тижні.
А зараз їхнє кохання пройде випробування.
Чи достатньо кохання?
Боже, як класно.
Знаєш, із чого я сміялась? З нашої зустрічі.
-Я постійно думаю про неї. Ми були наче… -Було ідеально.
Я обійняла тебе, а ти зробив так. Я подумала: «Ти в порядку?
Хто це? Це не Пол».
Справді? Ти подумала: «Ні».
-Науковець. -Так. Гаразд.
Не думаю, що я схожий на науковця.
Я відчуваю, що провівши більше часу з тобою…
У мене теж.
…я зможу зв'язати з тобою те, що знаю про тебе.
-Так. Ти маєш почути, як я все повторю. -Так. Заплющу очі й скажу: «Поле?»
Я так і зробив.
Я зрозумів, що відтворюю твій голос із заплющеними очима:
«Чекай, це звучить…»
-Я знаю цю дівчину. -Це логічніше.
Під час цього проєкту я продиралася крізь
усі інші дивні частини побачень. Знаєш?
-Так. Наприклад, формальності тощо. -Так.
Як-от: «Ми досі говоримо з іншими?»
Ну, думаю, ми робили це довго.
-Я сказала: «Ти вже закінчив?» -Так. Ти злилася.
Ні, я теж говорила з іншими. Я просто припинила це.
Я радий бути тут з тобою.
-Я теж. -Справді.
Я такий радий. Не брехатиму.
-Так? -Так. Не приховуватиму.
Я теж.
-Ого. -Боже мій. Це…
Яка краса.
Мені подобається.
Що відбуватиметься в цьому басейні?
Я ніколи в житті такого не відчувала.
Не вірю, що це відбувається зі мною. Не вірю, що це відбувається з ним, з нами.
Це найкраще.
Я хочу пам'ятати це завжди. Правда.
Що ти думала? Що я вищий чи нижчий?
Ти саме такий, як я думала.
-Справді? -Я про статуру.
-Гаразд. Можеш… -Ти здавався позитивно…
Ти сказав: «Я чекаю на Мексику». Я спитала: «Ти там ще не був?»
Ще не був? Ти думав, що я потворна?
Я не так це сказав.
Я завжди дуже хотів поїхати до Мексики.
А тепер ще більше.
Усе вийшло саме так, як я хотів. Ось чому я люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Мій макіяж буде на тобі під час усієї поїздки.
Усієї поїздки.
Мабуть, до кінця нашого життя.
Що в нас тут? Соус із червоного вина?
Схоже на шпинат і карамелізовану цибулю.
Це твій? Бо в ньому…
-Вибач. Це було огидно. -Чорт. Так, це було…
О так. Я пила з твого.
Фізично Маршалл… Якби я його побачила, я б не звернула на нього уваги.
Мій тип — 195 см, тату з обох сторін і на шиї,
зачіска фейд, баскетболіст, спортсмен, високий.
Маршалл — повна протилежність.
Ти не гаяла часу.
-Я погризу серветку, коли закінчу. -Так, зроби це.
Але цей експеримент показав мені, що є щось важливіше за зовнішність.
Наші стосунки з Маршаллом глибші.
Я така, як ти очікував?
-Так. -Добре.
Ти саме така жінка, яку б я вибрав
у звичайному світі знайомств.
Тому ще приємніше від того, що в нас… виник зв'язок,
глибший за фізичний.
-Ми молодці. -Хочеш зачекати, до…
до вівтаря з інтимом?
Чому б це?
Я просто запитав. Так чи ні?
Ні!
Коли ти купуєш машину, на ній треба проїхатись.
Дякую, що спланував це миле побачення.
Будь ласка.
Я тобі подобаюся?
-Так. -Закінчили?
-Так. -Майже.
Я доїм останній шматочок.
Дуже дякую.
Зак має з'їсти все до крихти з тарілки, тож…
Дякую.
Мені подобаються ці тарілки. Дякую.
Так, дякую.
-То якого героя мультику я тобі нагадую? -Ну, щось між…
Якогось вигаданого персонажа.
-Гаразд. -Справді, очі. Це…
Так. Тобто…
-Я тобі когось нагадую? -Думаю, усі герої мультиків…
Ти схожа на Меган Фокс. Тобі хтось таке казав?
Ні, мені такого не казали…
Справді? Не казали?
Дякую.
Що це?
Чизкейк? Ням.
-Дуже дякую. -Прошу.
Раніше ми говорили про імена.
-Для наших дітей? -Так.
-Я не… -Як щодо Годфрі?
-Фу! -Годрік?
Ні.
Зайон чи Гід…
-Зайон? -Мені подобається Гідеон.
Люблю унікальні імена.
Так, я теж. Знаєш, що справді унікальне?
-Ні. -Голіаф.
Чула це ім'я раніше?
Я хвилювався після нашої зустрічі.
Я не бачив людину, з якою розмовляв у кімнатах,
але приємно бачити тебе.
Яка ти зовні й усередині.
Думаю, є вагання. Наприклад, через відсутність сексу до шлюбу,
але я хочу поважати одне одного фізично, наче ми друзі.
Ти поважаєш мене, дбаєш про мене, я відчуваю, що ти поважаєш мої межі,
а не намагаєшся позбутися або випробувати їх.
Вони не дратують тебе.
Ти сказав: «Так, зробімо це разом».
І це більше схоже на команду, а не на поодиноких гравців.
Щось типу: «Ми хочемо це зробити».
-Розумієш? -Так.
-Я дуже ціную це. -Так. Я радий, що знайшов тебе.
Хіба тобі не пощастило?
Хіба ми… Ось так. Жартую.
Мені подобається, що ти використовуєш «ми».
-Коли? -Коли говориш про нас.
«Нас». «Ми».
Це те, ким ми є зараз.
Це гекон? Це птах?
Ні, це єнот.
О ні!
-Він утік. -Він був великий, правда?
Краще йому тут не з'являтися.
Краще не з'являтися.
Поглянь на всю цю зелень.
Потрібно звикнути, що щось може вилізти й привітатися.
-У мене є чоловік, який мене захистить. -Я подбаю про тебе.
На мою думку, лише розмовляючи з тобою в кімнатах,
чуючи твій голос та те, що ти казала,
я думав: «У мене є уявлення не про те, який вона має вигляд,
а про її енергію…»
Я думав: «Боже. Я знаю, що в неї гарна посмішка.
Я знаю, що в неї є справжня
автентична, любляча, щира,
позитивна сила.
І всі навколо неї щасливіші завдяки їй».
А потім я зустрів тебе й подумав:
«Вона саме така, як я думав».
Ого.
Вибач. У мене немає слів.
Дякую.
Ти ідеальний. Ти ідеальний для мене.
-Добре? -Дякую.
Дякую. І ти ідеальна для мене.
-Хочеш у басейн? -Авжеж.
Я не хочу, щоб ти відчувала тиск, але я купив тобі купальник.
Що?
Добре.
Боже.
Бретт такий скромний і такий сексуальний.
І я відчуваю, що справді йому небайдужа.
-Схоже, я зробив правильний вибір. -Так.
Гадаю, він ідеальний для мене.
Так.
Думаю, я витягну весь одяг і покладу його на підлогу. Це нормально?
Щоб не робити жахливий безлад щоразу, коли розпаковуєш речі?
Іноді треба змиритися з катастрофою.
То що ти думаєш про першу спільну ніч?
Ти нервуєш, Поле?
Ні, усе добре. Я хотів провести з тобою ніч,
мабуть, ще з другого дня. Знаєш?
-Так? -Чи третього дня.
Так. Третього з половиною…
Думаю, я тоді ще не знала твого імені. Жартую.
Я дуже хочу побачити, як ти спиш.
Ти штовхатимешся цілу ніч?
Так, я справді штовхаюсь і тягну ковдру на себе.
Я скажу лише те, що не відповідаю за свої вчинки уві сні.
О Поле.
Ось що треба робити з ними, так?
О Поле!
Поглянь на це пір'я. Геть звідси.
-Боже мій. Поглянь на нас! -Лоскотно.
Я вважаю дивакуватість Пола привабливою.
Дуже привабливою. Мені подобається ця риса.
Дивно мати такий сильний емоційний зв'язок
з людиною, на яку я дивлюся вперше.
Колись я б не звернула увагу на таку людину,
але коли він переді мною, і я знаю, яка він людина…
Я вважаю його дуже привабливим.
Я дивлюсь у твої очі, так дивно бути тут і бути поруч.
Здається, це те, про що я так давно мріяв,
і це досі схоже на мрію.
-Це так мило. -Але це правда.
Дякую.
Ралфі!
-Думаєш, він спатиме з нами? -Так.
Він буде між нами.
-Ти ж не хропиш? -Ми дізнаємося.
-Не думаю. -Боже, мені страшно.
Боже.
-Про що ти думаєш? -Що ти божевільний.
-Я божевільний. -Божевільний.
Дивно, я думав про те саме.
Поцілунок у лоб?
Ого. Обережно.
Поглянь на місяць. Боже мій.
-Бачиш? -Так.
Сьогодні вийшов місяць.
Ти такий холодний.
Коли вона йде, я ловлю себе на думці:
«Йо. Це моя наречена». Розумієш, про що я?
Це божевілля,
як емоційний зв'язок може прискорити фізичний.
Це було…
просто неймовірно.
-Нарешті спатимемо разом. -Так. Тільки уяви.
-Тобі подобаються міцні обійми, чи ти… -Міцні.
Міцні.
Зрозуміло.
Якщо ми спатимемо окремо, я прокинуся посеред ночі,
і знову знайду тебе.
-Справді? -Так.
-Розумієш? -Добре.
Скажи, що ще ти хочеш, щоб я знав про тебе.
-У мене є дитяча ковдра. -Дитяча ковдра?
Я досі з нею сплю.
-Ти взяла її зі собою? -Так.
Вона вже вся обшарпана, їй 30,8 років.
-Хочеш знати, як її звати? -Ковдрочка?
Баба.
Баба? Гаразд. Можна побачити Бабу?
Це Баба.
-Баба. -Не треба!
Ми цінуємо Бабу.
Так.
Ми можемо звільнити Бабу, мабуть.
Тобто…
Ти можеш звільнити її, коли забажаєш.
Ми можемо залишити її.
Я так тебе люблю.
Дякую.
Добре.
-Посунь його ще. -Він все одно рухатиметься.
Гаразд, ось так.
Залазь на мене.
-Я не хотіла, щоб ти очікував забагато. -Ні, усе добре.
27 ДНІВ ДО ВЕСІЛЬ
Що сталося, любий?
Нічого.
Багато чого… Припини. Тримай камеру тут.
Вибач.
-Я кохаю тебе. -І я тебе.
Минулої ночі близькість із Кваме
перевершила всі мої очікування.
Весь цей час я думала: «А якщо він мене не приваблюватиме?»
Мене ще ніхто так не приваблював. Бо все почалося не з фізичного знайомства.
Це не зв'язок на ніч. Це не той, хто просто…
приходить для цього. Минулої ночі ми займалися коханням.
Сто відсотків.
Задаємо тон на все життя.
І це добре.
Доброго ранку.
Мені сподобалося з тобою говорити.
Так, було весело. Ми чудово провели час.
Так.
Одна з наших розмов з Іриною вчора
була про те, чи, на мою думку, їй краще з макіяжем чи без.
Коли ти сказав, що крутишся вночі, я подумала, що ти будеш ураганом.
Чесно, було краще, ніж я очікувала.
-Я такий. -Не те.
Не тоді, коли Ральф допомагає нам зберегти чистоту.
Коли я побачила Зака вранці, я подумала,
як ти опинився в моєму ліжку?
Тобі було дивно прокинутися поруч зі мною?
Ні.
Мені було на секунду. Я подумала: «Боже. Тільки не це знову».
-Тільки не це знову? -Так.
Це божевілля. Учора здавалося,
що ми повернулися з нуля туди, де ми були наприкінці.
Не думаю, що я повністю це зробила, але я здивована, як затишно
мені з тобою.
-Враховуючи… -Я відчуваю, що ми вже найкращі друзі.
Для хорошого потрібен час.
І тобі доброго ранку.
Я хроплю?
Ні.
Добре.
Гаразд. Ми викреслили цю перешкоду.
-Я б не знав, якщо хроплю. -Ні, не хропиш.
-Ти говорив уві сні, але… -Справді?
Так, ти називав моє ім'я.
-Ти казав: «О Тіффані». -Брехня.
«О Тіффані. Ти найкраща».
Я б це сказав.
Бо ти найкраща.
Дякую.
Доброго ранку!
Доброго ранку. Як спалось?
Добре. А тобі?
-О, я спав як мертвий. -Я знаю.
Скажу правду. Я хотів зайнятися сексом, але радий, що ми цього не зробили.
Не заперечуватиму. Але…
-Так. -Гадаю, це був правильний крок.
-Я згодна. -Абсолютно.
У минулому мені подобалися дівчата, які їли здорову їжу й дбали про екологію.
Я не хочу казати «відьми», але дівчата, які завжди
варять зілля?
Не знаю, як це описати. Це дивно.
Вони наче… Комбуча й трави.
У них є трав'яний сад, а одяг відповідає цим заняттям.
Це просто старі джинси й фарби з проєктів,
а Майка не така.
Майка — неймовірна людина. Просто все інакше. Важко…
Це важко порівняти.
Так, я можу швидко все обдумати.
Перехід на наступну главу —
це те, що треба робити легко й природно,
коли прийде час.
Знімай штани.
Ірино, тільки після весілля.
О…
Знаєш?
Це все частина досвіду.
Це точно частина заявки на роль чоловіка.
-Я проходжу співбесіду? -Так, поки що.
Гаразд. Побачимо.
Ми їдемо.
Я дуже хочу поганяти цю сучку.
Краще не треба. Я не хочу проблем. Ми не в США.
-Обережно, коли перед тобою хтось є. -Я тримаю дистанцію.
Ти дбаєш про мене!
Гарно. Яка краса.
Емоційний зв'язок і фізичний зв'язок,
а також наш інтелектуальний зв'язок
дуже сильні.
Я відчуваю це. Вони оточують мене й оповивають.
Наш зв'язок настільки сильний, що триватиме вічно.
-Ура! Добре. -Так.
За мене й тільки за мене.
-І за тебе. -Прийнято.
-За нас. -За нас.
Це звучить дико, але…
Ми зустрілися лише кілька днів тому, а таке враження, наче ми знайомі вічність.
Я тебе знаю.
-Так. -Ти справжній чоловік.
Ти не дивак і не один із цих бовдурів на вулицях.
Я зовсім за тебе не хвилююся. Справді.
Я хвилююся за себе.
Повернення додому може бути наче перемикач.
Я можу повернутися до минулого, я не хочу цього. Ти цього не заслуговуєш.
Усе буде добре.
-Я не хвилююся через це. -Сподіваюся.
-Ти надто багато думаєш про це. -Ці думки не покидають мене.
-Я не хочу тебе відштовхувати. -Ти цього не зробиш.
Не зробиш.
Ніхто не ідеальний.
Ми маємо покладатись одне на одного, щоб подолати ці недоліки.
Пам'ятаєш, що ти мені завжди казала. Дай собі спокій.
Я знаю.
Ти казала мені дати собі спокій.
Усе буде добре.
Ти той, хто мені потрібен.
Звісно ти той, кого я хочу, але й той, хто мені потрібен.
У мене ніколи не було такої взаємності й про мене ще так не дбали.
Ти моя дівчина.
Чесно?
-Серйозно? -Поглянь на свою руку.
Я був людиною, яка йде геть, коли стає важко.
Я більше цього не робитиму.
Поглянь на мене. Я більше цього не робитиму.
Ти застрягла зі мною.
Я говорю з тобою серйозно. Я більше цього не робитиму.
Я б тебе поцілувала, але я з'їла багато креветок.
Замовкни.
Ти такий милий.
Припини.
Чи буде проблемою те, що ти любиш співати?
-А я цього не люблю. -Тобі доведеться миритись.
-Не можу. -Ти зробиш це.
Ні. Я не можу.
Потім буде так: «Чому нічого не вийшло? Мабуть, через спів».
-«Зак не припиняв співати». -«Він був ідеальним хлопцем».
«Боже, його голос. Я просто не могла терпіти це».
Лягай на руку.
Я ніколи тобі не скажу, але іноді я дивлюся на тебе
й думаю: «Він такий милий».
Я проаналізую твоє обличчя і скажу: «Заку? Це ти?»
У тебе справді… Так. Твоє обличчя, тіло, твої рухи.
Я помічаю такі речі.
Мені здається відсутність поспіху…
робить кожну мить значущою.
Я прийшов сюди не для того, щоб знайти дівчину на одну ніч чи якусь кралю.
-Я не мав цього на меті. -Рада це чути!
Я прийшов сюди… Я знайшов кралю, але…
Ні, я прийшов сюди заради людини, з якою я можу провести решту життя.
-Я тобі подобаюся? -Так.
Ти закохався в мене. Жартую.
Це дивно. Наче я зробив тобі пропозицію.
-Це одне з моїх найкращих побачень. -Так, це найкраще побачення.
Ні. Не в цьому.
Сьогодні був гарний день.
-Згоден -Так.
Я повернулася в будинок після знайомства з містом із коханим.
Я на емоціях.
Я думаю про дім, моїх людей. Я думаю про роботу.
Справжнє зобов'язання для мене — це любити свою сім'ю,
хоча вона не ідеальна.
І я боюся,
що втрачу його.
Що я його відштовхну.
Хочеш води?
Будь тут. Я принесу.
Іди сюди.
Усе гаразд.
Дай мені хвилинку.
-Мене накрило. -Я розумію.
Думки про дім заполонили.
Я розумію.
У мене таке інколи буває.
У тебе був гарний день?
-Чудовий. -Добре.
Один із тих днів, коли…
добре.
Добре, любий.
Постав у холодильник.
-Джекі. -Що?
Я з тобою.
Я знаю.
Що я можу зробити, щоб ми повернулися туди, де були?
Поки тебе не заполонили думки про дім?
Ці думки завжди приходитимуть.
Гадаю, це місце зараз…
тимчасове.
Мені треба повернутися до цього лайна.
Ми про це говорили.
Я з тобою.
Я маю повернутися до цього лайна.
Ти повернешся не сама.
Ти ж це знаєш?
Це справжнє лайно.
Я знаю.
Мені треба дбати про стількох людей.
Я знаю, що ти сильна.
Але ти не маєш робити це сама.
Я просто втомилася. От і все.
Я знаю.
Ти спатимеш із Ральфом?
Ти спатимеш надворі? Агов!
-Я не сплю надворі. -Чому? Там дуже гарно.
Так. Я не хочу, щоб мене кусали комарі.
Занадто. Надто інтимно.
-Занадто? -Це було так швидко.
-Ти смішна. -Тобі треба охолонути.
Мені цікаво. Що стосується фізичної близькості,
ти кажеш, що це проблема, але я відчуваю, що ти цього хочеш.
Зазвичай, у стосунках
це відбувається легше. Я люблю дотики,
але відчуваю, що з тобою мені треба більше говорити, щоб розвивати це
і щоб було так комфортно.
Як гадаєш, чому?
Не знаю.
Ти мій наречений. Ти той, за кого я…
сподіваюся, вийду заміж.
Якби ти сказав: «Ірино, коли ти торкаєшся чи обіймаєш мене, мені стає незручно».
Я б сказала: «Що за…»
Не знаю, чи я зможу бути з тобою, якщо чесно.
Коли ми були в кімнатах, ти була дуже ласкавою.
А коли ми потрапили в реальний світ,
я помітив, що ти уникаєш цього.
Усе частіше ти мене відштовхуєш жартами.
Може, тому що я не бачила тебе, і в мене був зв'язок із твоїм голосом.
А тепер це обличчя і тіло.
Одна з причин, чому я вибрав тебе…
Я була дуже ласкава.
Так. Думаю, ти така глибоко в душі.
-Гадаю… -Думаю, це правда.
Ти думаєш про те, що буде біля вівтаря, і трохи боїшся цього.
-Думаю, ти вже… -Так.
-Ти вже вирішила… -Вирішила?
-Так. -Але це дивно…
Ось чому ти не така ласкава.
Ти вже вирішила, що нічого не вийде.
-Ти б поїхав додому, якби я так думала. -Я просто кажу…
Але я розумію, що мені страшно. Наче…
Я боюсь бути ласкавою.
Щоразу, коли ти кажеш: «О, ти така красуня», —
замість того, щоб сказати: «О любий», — я просто…
Я просто втікаю.
Саме це ти робиш.
Може, я невпевнена щодо своєї зовнішності
або, не знаю. Або я не думаю, що ти чесний.
Тому мені незручно.
Якщо я і можу комусь розповісти про свої почуття, то це тобі.
Ти хороший хлопець і я тобі небайдужа не через зовнішність, а через серце.
Знову ж таки, може, на це потрібен час.
Може, це щось нове — бути поруч,
бачити одне одного й додати цей аспект до наших стосунків і…
Може, це…
Не знаю.
У кімнатах тобі не подобалася відсутність контролю.
-Те, що ти не контролюєш усе. -Коли треба було вибирати? Звісно.
Бо ти говорив зі мною і Блісс.
Тобі не подобалася ця динаміка влади, ось про що я.
Думаю, динаміка влади в стосунках
дуже важлива для тебе.
Тобі подобається відчувати, що ти контролюєш усе.
-Я не відчуваю, що в мене немає контролю. -Я знаю. Це моя думка.
Я знаю, що це сильне слово,
але таке враження, що ти хочеш сказати, що проблема в мені чи я створюю проблему.
Це не так.
Тож відсутність ласки значить, що я все контролюю.
-Це теорія. -Але мені не весело.
-Мені подобається бути ласкавою. -Але ти не така.
Я знаю. Це завдає тобі болю. Ось чому ти все це кажеш.
Ні. Я намагаюся зрозуміти, що в тебе в голові.
Так.
Що?
Я ласкава з Ральфом.
Прокинься і співай!
-Це Зак у природному середовищі. -Ого! Чорт!
Я тебе розбудив? Зі мною добре спати?
-Так. -Чудово.
-Ти не обіймався вчора. -Ні?
Я тримав на тобі палець.
Мізинець.
Гаразд, Поле.
-Ти маєш чудовий вигляд у кадрі. -Дякую.
-Новий ракурс. Я ще не бачила. -Ти така: «Ну…»
Я думаю: «Зачекай хвилинку».
Минулої ночі в нас в апартаментах був єнот.
Він з'їв фрукти. Він з'їв шоколад.
Мораль історії — завжди зачиняйте двері.
Повіджимаєшся зі мною на спині? Упевнена, що ти зможеш.
-Не знаю, чи наш перший… -Треба разом зайнятися йогою.
-Важко тренуватися в спеку. -Трохи.
Я знаю.
Мені подобається.
Я весь спітнів.
-Як почуваєшся? -Добре.
-Я щойно з душу, тож мені краще. -Так.
Минулої ночі мене накрило.
Я роблю все можливе для своєї сім'ї
і…
У мене мало часу на себе, тож…
Це важко.
Я рада, що ти був поруч.
Саме цього я і потребувала.
Так. Знаєш, у всіх бувають такі моменти. У всіх буває час,
коли ми думаємо про те, до чого повернемося,
але важливо бути присутнім тут і зараз,
і ми, знаєш… Ми розв'язуватимемо проблеми на місці.
Ти дуже сильна жінка. Знаєш це?
-Я намагаюся. -У тебе на плечах тягар.
-У мене більше не буде таких моментів. -Усе гаразд, навіть якщо будуть.
-Це не гаразд. -Ми люди!
-Гаразд. -Ми люди.
Учорашні вчинки — це кохання.
Це чисте кохання.
Ніхто б не зробив це заради когось, кого не любить.
І цей чоловік мене любить.
-Я казав, що ти сьогодні прекрасна? -Боже.
-Тепер сказав. -Я поруч.
Не забувай про це.
Дякую, любий.
Ми обоє очікували, що буде добре, але чи ми очікували, що буде так добре?
Не знаю.
Чи ти хвилюєшся,
що я про щось дізнаюся, чи про те, яким буде наше спільне життя?
Я навіть не брехатиму. Я хвилююся про…
повернення додому. Я хвилююся через те, як ми впишемось.
Я хвилююся через решту відпустки.
-Знаєш? Як би добре не було… -Ми ще багато із чим не стикалися.
-Так. -Так. Я знаю.
Ти нервуєш через зустріч зі всіма?
-Як усе буде? -Я в захваті.
-Так? -Думаю, усім цікаво.
-Так. -Який вигляд усі мають.
-Які ще пари будуть тут. -Так.
Яка в них динаміка.
Звісно, очевидно,
мені байдуже на інших.
-Мені теж. -Крапка.
Але я хочу бути чесним.
Мені трохи цікаво, хто ця людина.
Звісно. Це природно.
Тож… як би ти почувалась, якби…
я поговорив із Майкою?
-Це було б нормально? -Так.
Я щасливий через те, де я. Я…
щасливий через своє рішення.
-Так, я теж. -Розумієш?
Важливо, щоб ми були впевнені.
Попри глибину цих зв'язків, вони…
Вони пішли своїм шляхом на певному етапі. Ми дійшли сюди, і це найважливіше.
Точно.
Так.
І ми розмовляли про те, як перш ніж зблизитись, ми обоє нервували.
Так.
Ти тинявся кімнатою. Я подумала, чому ти затягуєш? Що?
Ходімо!
Нерви.
Про що ти думав тоді?
Як я вже казав, між нами весь час була така божевільна хімія.
Але коли складаєш усе до купи…
Я не знаю, що ти думала, але я поставив планку шалено високо.
-Так? -Так.
І я сподівався, що це виправдає
наші сподівання.
Вийшло?
-Я б так сказав. -Я теж про це думала раніше. Згодна.
На сто відсотків. Тисяча мільярдів…
Навіть, дивлячись у твої очі, відчуваєш близькість, бо в нас не було цього.
Так, це божевілля поєднувати твій голос з обличчям і тілом.
-І з тим, хто ти. -Так.
А також думати,
що в наших стосунках ми були окремо довше, ніж разом.
І досі все здається природним.
-Розумієш? -Так.
Я постійно молюсь і сподіваюся,
щоб не виявилося, що все не занадто добре, щоб бути правдою.
Так.
Нехай усе добре й буде правдою. Це все, чого я хочу.
У тобі є все, що я хотіла, знаєш?
Чорт.
Це було прекрасно.
Ні, крутий хлопче. Правда.
У тобі теж є все, що я хотів.
Так, сер!
Привіт!
-Привіт, Челсі. Як справи? -Привіт, люба. Я скучила.
Ходімо. Як справи?
Як справи? Як ти, друже?
-Це мій любий Маршалл. -Привіт!
Привіт! Як ти, Челсі?
Привіт, я Джекі. Рада знайомству.
Я чую Челсі.
Привіт!
Чекай. Він нічогенький.
Боже мій! Я не вірю!
-Нічогенький. -Я ж казав.
-Боже мій! -Привіт!
-Як справи, Тіфф? -Маршалле! Боже мій! Я така рада…
Маршалл нагадує мені Вілла Сміта в «Принці з Беверлі-Гіллс».
Чекай.
Боже!
Чекай!
Як справи?
Народ! Я Ірина.
-Кваме. Радий знайомству. -Я теж, Кваме.
Як справи?
Привіт!
Привіт, дівчата!
Як справи?
-Привіт, крихітко! -Як ти?
Привіт, Поле. Рада тебе бачити.
-Я Тіффані. -Тіффані. Дуже радий…
-Майка? -Так, рада знайомству.
-Привіт, я… -Привіт, Майка.
Кваме!
Боже мій! Привіт!
Я гадаю, що Кваме дуже гарний,
він такий самий чудовий, як я уявляла.
-Будьмо! -Будьмо!
Мені здається, що в нас із Майкою було щось таке,
що виходить за межі фізичної зовнішності.
Майка могла б бути найдивнішою істотою на Землі,
а я б усе одно відчував її присутність.
Вона дуже гарна. Вона мене приваблює.
Вона мене приваблює. Вибач.
Було дико провести перші пару ночей разом.
Розумієш, про що я? Чорт забирай, це ж моя наречена.
-Так. -І я щойно зустрівся з нею.
-Так. -Це…
Це справжній експеримент.
-Так. -Але мені це дуже подобається.
Це легко.
-Так. Так і має бути. -Так. Це легко.
-Так. Або ти на це сподіваєшся. -Так. Сподіваюся на це.
Я хочу сказати, що…
Чорт!
Мій чоловік сміється!
-Перший! -Боже мій.
-Від вуха до вуха! -Тобто…
-Вона неймовірна. -Джекі?
У всіх сенсах. Поглянь на неї. Вона сяє.
-Красуня. -Так, сер. Так.
Ніяких незручностей. Нічого.
Здається, ми разом уже багато років.
-У вас був секс? -Ні.
У нас із Полом не було.
-Чорт! -У мене все болить!
Усе болить!
Я саме цього хочу. До кінця життя.
Рада за тебе.
Я не шокована, але рада за тебе. Я очікувала це.
У неї дуже розвинені фізичні якості.
Як тобі секс?
-У нас ще не було сексу. -Що?
У мене місячні, ось чому.
Я не хотіла, щоб наш перший досвід був таким.
Але це не означає, що я не знаю, як догодити йому без сексу, тож…
-Усе добре. -Добре.
-За наших чоловіків, сучко. -І за нас.
Ми молодці. Будьмо.
Можна мені текілу з імбирем?
Дивно поєднувати твоє обличчя з голосом.
Це так дивно!
-Я знаю. -Безумство! Рада тебе бачити.
Я теж радий тебе бачити.
Кумедно, але побачивши тебе…
Ми з Полом… Я сильно люблю його, але мені важко поєднати все.
Але у випадку з тобою все сходиться.
Смішно. Я саме думав про це. У нашому випадку здавалося,
це був просто бум.
У мене рідко був такий зв'язок із кимось.
Тож це було…
Це було дивно. Але ти знаєш.
Як усе зараз? Добре?
Добре. Я б сказав, чудово.
Добре.
Ти мені подобаєшся як людина, і зв'язок, який виник між нами…
Я досі думаю про тебе. Бажаю тобі найкращого.
Я хочу, щоб ти був щасливий.
Сподіваюся, Челсі — та людина, яка робить тебе щасливою.
Це так у твоєму стилі. Наче…
Чому?
Бо в тебе найдобріше серце. Я відчував це.
Я такої самої думки про тебе.
Я постійно думаю про те, як пройшла наша остання розмова.
Я знаю, що було дуже швидко: «Гаразд, усе скінчено. До зустрічі».
Це важко, бо в нас обох дуже сильні почуття і наче…
-Це було нелегко. -Я знаю.
-Знаєш? -Звісно, знаю.
Мені теж було нелегко. Зовсім.
Так. Це був важкий момент. Тобто…
Я не казала, що не хочу тебе.
Я казала, що маю подумати й переконатися, що це правильний вибір
для нас обох,
бо був великий шанс, що я могла бути з тобою до кінця.
Бо ти дав мені стільки впевненості й мені було так комфортно.
У мене ніколи не було такого міцного фундаменту.
Були моменти, коли я був такий упевнений, у тому що відбувається.
І я теж. Я хочу, щоб ти це знав.
Ми маємо вийти звідси з людиною, з якою виник справжній зв'язок,
так і сталося.
Челсі й таке інше. Ми з нею не були близькими.
Але тепер, коли я бачу її серце, я відчуваю, що вона дуже щира.
Іноді здається, що трохи занадто…
але це не показуха.
Це не якесь…
шоу. Вона така.
Вона дуже справжня.
Я рада, що ти знайшов ідеальну пару.
-Так. -Так і є, правда?
Так і є.
Я хочу, щоб ти знав, якщо ти захочеш про щось поговорити…
Я знаю, що ти щасливий. Я просто буду поруч.
Думаю, ти такий чудовий.
Ти теж чудова.
Тож… Так.
-Поле! -Як справи?
-Як ти? -Боже мій.
Ти така темна. Темне волосся і риси. Я цього не очікував.
-Справді? -Так.
Ви зовсім не схожі. Він казав, що ви схожі.
-Трохи. Волоссям… -Я бачу кучеряве волосся.
Як дивно!
Що стосується Ірини, я багато очікував і багато чого так і є.
Дивлячись на одяг Ірини, я намагаюся тримати очі
на рівні горизонту.
Ірина наче…
-Заку! -Боже мій. Ти найгірший.
Не цілуй мене в рот, коли він відкритий. Поцілуй у щоку.
Ось так.
У нас є русалонька!
Знаєш, Зак — мій тип на папері.
Я така: «Каштанове волосся, карі очі, висічене обличчя».
Мені подобаються темні риси.
Коли я побачила Зака, я подумала: «Я не знаю, хто це».
Може, це через страх, а він був значний.
Сподіваюся, буде краще, але я помітила,
що коли він торкається мене, мені неприємно.
Коли він обіймає мене вночі, я… Моє серце зупиняється.
І я…
Але не від захвату.
Я хочу зрозуміти тебе, але все настільки інакше.
Як у вас із Полом?
Ми з Полом так швидко порозумілися.
Так, Пол чудовий.
-Ні, я знаю, але… -Він до біса… Що за чорт?
Можна тобі це сказати? Коли я вперше побачила Пола, я подумала…
що це не мій тип. Це так поверхнево.
Так.
Думаю, Пол такий привабливий. Я просто відчуваю:
«У мене є мій тип».
І це змушує мене зрозуміти, чого в нас немає із Заком.
Потрібен сік лайма. Вибач.
Обійми із Заком не такі, як з іншими хлопцями.
Я нічого не відчуваю, не знаю, чи це прийде.
Мене турбує відсутність фізичного зв'язку з ним,
хоча він є з іншими людьми.
-Мене радує, що ти готуєш російську їжу. -Мене теж. Мене заклювали за мій борщ.
Я зробив його неправильно.
Власне, я не вмію готувати російську їжу.
-Це… -Якби я побачила тебе, я б допомогла.
-Завдяки мамі. Усе б вийшло. -Нехай надішле нам рецепти.
-Потиснеш руку? -Але по-російськи. Так.
Чекай. Треба зробити пістолет пальцями. Готова?
Я хочу сказати: «До біса». Мені начхати на стосунки з Майкою.
Але дивно бачити її особисто.
Дивно.
-Слухай, Челс — моя дівчинка. -Гаразд.
Я сказав Челсі: «Я побачу її. Мене це не турбуватиме».
Типу…
Це важко, розумієш? Ніби…
Я симпатизую їй.
Вона обійняла мене, і було дуже дивно
поєднувати тіло з голосом, розумом, серцем і душею.
Щойно ми почали говорити, я наче…
Я почав… Знаєш?
Було важко торкатися її.
Вона мені дуже подобалась.
-Я знаю. -Знаєш?
Пам'ятаєш ту мить, коли Челс намагалася поговорити про Кваме,
а ти сказала: «Хлопець, який хотів освідчитися Майці вчора?»
А вона каже:
«Хай там як!»
Це дівчина, про яку я думав, коли лягав спати й прокидався.
Вона багато для мене значила.
-Так. -Я багато для неї значив.
-Йо! -Люба, що?
Можеш принести трохи… Коли закінчиш.
-Так. -Гуакамоле й чипси?
Гаразд.
І все скінчилося. Ось так. Миттєво.
Кваме!
Кваме, ми з Майкою хотіли б текілу. Принесеш нам?
Хочете? Це чудово. Злазьте з круга й візьміть собі.
-Тож… -Дикун!
Тим часом Тіфф іде за чипсами й гуакамоле.
Тіффані, принесеш нам дві текіли, бо Кваме зараз не в дусі?
П'ять шотів текіли! Для всіх дівчат.
Оскільки Кваме зараз не в дусі, дай їм дві текіли.
-Чому ти не приніс нам шоти? -Ми ще не пили шотів.
-Боже мій. -Ого!
Чудово.
-Де ваші шоти? -Ми п'ємо?
Так. Ті, що ти нам не приніс?
-Так, я знаю. -Ось, візьми мій.
-Нічого собі! -Я візьму новий.
Ось що таке дружба.
Боже мій.
-Агов! -За те, що не приніс мені.
Ти така хороша подруга.
-Я знаю. -Добре. Будьмо.
-Агов, Майко, ти куди? -Майко, шот за…
Чекай! Сюди!
Шот за невдале освідчення.
-Невдале освідчення? -Я просто…
Ого!
Жартую.
Він не в дусі.
Кваме! Іди сюди.
Чому Кваме такий злий?
Кваме злий.
Я не люблю таких хлопців. Я така: «Охолонь. Ти не в дусі».
Йо. Можна тебе на секунду?
-Так. -Гаразд.
Я цей теж візьму.
Подруго…
-Ти… -Зачекай.
-Тебе дивує той коментар? -Так.
-Я почуваюсь… -Я почуваюсь паскудно.
Так і має бути.
Чому ти так сказала?
По-перше, заспокойся, я нічого не роблю зі злості.
-Ти мене знаєш. -Я намагаюся.
Гадаєш, я зла?
-Це паскудно. -Це завдало удару.
-Це був… -Удар.
«За невдале освідчення?» Та ну. Це ненормально.
-Я думала, буде смішно. -Я цього не зацінив.
Ти мені небайдужий. Я сказала це, коли побачила тебе.
Я сказала: «Кваме!»
Тож я б ніколи не сказала щось погане в твою сторону.
Не жартуй так.
-Це паскудно. -Перепрошую за це.
-Бо… -Ти досі мені небайдужа.
Як почуваєшся?
Усе гаразд.
Ти знаєш, що я відчуваю до тебе.
Це мене бісить. Майко, я дуже поважаю тебе.
Це правда, попри нашу останню розмову.
-Це наша перша зустріч. -Привіт. Поглянь на мене.
Так.
Будьмо тим, ким ми є.
-Так. -З іншими людьми.
Добре.
-Ми з тобою дуже відкриті одне з одним. -Так.
Я закохалася в тебе через стіну. У нас були такі сильні почуття.
Мої почуття були справжні.
Пам'ятаю, у перший день, коли я вийшла, я сказала: «Кваме.
Я щойно зустріла свого чоловіка?» Я так почувалася.
Усе було по-справжньому. Абсолютно все.
Кожна мить.
Чи відчуваю я, що любов, яку я відчувала до тебе, була любов'ю
до твого серця, любов'ю до тебе як сім'янина,
і любов'ю до тебе як до особистості? Так.
Це було щиро.
Дозволь спитати. Ти б засмутилась, якби ми з Маршаллом
20 хвилин розмовляли, як Кваме з тією, як її там?
-Кваме кохає тебе. -Гаразд. Я думаю…
Навіщо їм дві розмови? Навіщо продовжувати?
Дозволь сказати. Немає…
Я б ніколи в житті не вийшла за межі.
Тоді озирнись.
-Дідько. -Я б відрізала йому голову.
-Так.
Тут багато чого відбувається.
Дуже багато.
Я знаю. Так.
І тут залучено багато факторів, знаєш?
-Досить. Я мушу це зупинити. -Ні. Усе добре.
Досить.
-Я розумію тебе. -Зупини це.
Я просто не хочу… Я хочу, щоб вони розібралися з усім.
Це неповага до людини, з якою вона вирішила бути.
-Хто це? -Не знаю.
-Де він? -Хто це? Пол?
Де він, чорт забирай?
Я знаю, що це ненормально. Усе, що ми робимо, ненормально.
Усе.
Я просто хочу, щоб ти знав, що попри те, як усе буде,
причина, чому я була такою з тобою у кімнатах, у тому,
що я люблю тебе як людину.
-Так. -І що б не сталося, я буду поруч.
Я все одно буду поруч.
Так.
-Справді. -Так.
Я була з тобою.
Я весь час була з тобою.
Так.
Я не знаю.
Радий тебе бачити.
-Я теж рада тебе бачити. -Так.
Я люблю тебе.
Ти чудовий.
Я більше не хочу тут бути. Я йду додому.
-Бувай! -Ні!
Якщо ти підеш, я піду.
Я не терпітиму цього.
Що?
Нічого. Зовсім нічого.
Нічого.
Переклад субтитрів: Олександр Передерій