Downloaded from MoviesMod.org | Visit & Support
‎DIN EPISOADELE ANTERIOARE
‎Bliss, chiar te iubesc.
‎Te desparți de mine?
‎Nu te pot lua de soție. Îmi pare rău.
‎Irina, te căsătorești cu mine?
‎Nici că mi-a fost mai ușor să zic „da”.
‎Brett!
‎- Ești chipeș. ‎- Mulțumesc. Ești frumoasă.
‎Mulțumesc.
‎- Te căsătorești cu mine, Jackie? ‎- Bineînțeles!
‎- Te iubesc. ‎- Și eu, pe tine.
‎E prima dată când simt o asemena atracție, ‎fiindcă n-a pornit de la aspect.
‎Ne-am dat tonul pentru restul zilelor…
‎și e bine.
‎Vreau s-o prețuiesc etern.
‎Am fost numai a ta.
‎Încă țin la tine.
‎- O preferai pe ea? ‎- Nu. Sunt exact unde mi-e locul.
‎Atunci, renunță! Renunță dracului, Kwame!
‎M-am adâncit în emoții. Mi-e gândul acasă.
‎Trebuie să mă întorc la mizeria aia.
‎Îmi iau suc de limetă.
‎Irina își urăște bărbatul.
‎Doamne! Ești groaznică!
‎M-a sleit relația asta.
‎Ar trebui să-i punem punct. N-o să meargă.
‎Dacă ai putea, ‎ai explora relația cu Bliss?
‎Am ales greșit.
‎Știi asta. Și eu știu.
‎Îmi pare rău că plec din Mexic.
‎Pare foarte greu rucsacul.
‎Bine că ai doar unul, ‎să mă ajuți cu ale mele.
‎Doamne, la ce m-am înhămat?
‎CABANĂ
‎Plecăm. Terminăm de împachetat.
‎Strângem, adunăm, împachetăm ‎De la capăt o s-o luăm
‎Abia aștept. ‎Îmi citiți entuziasmul pe față?
‎Nu știu.
‎Ba da, îl citim.
‎Începem un nou capitol captivant.
‎Aș vrea să rămân în peisajul ăsta de basm ‎unde totul se învârte în jurul nostru.
‎Dar e nerealist.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu te iubesc.
‎- Plecăm. ‎- Nu mă sili să plec!
‎Adiós!
‎Se vor schimba multe. ‎Revenim la realitate. Dar abia aștept.
‎Și eu.
‎Ține-ți firea!
‎Ați filmat?
‎DRAGOSTE PE NEVĂZUTE
‎21 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎Bun-venit în Orașul de smarald!
‎Exact. Eu și Vanessa suntem ‎în frumosul Seattle, Washington.
‎Cinci perechi s-au îndrăgostit ‎și s-au logodit pe nevăzute.
‎Dar se pare că o relație a eșuat.
‎Dacă, prin absurd, peste niște săptămâni ‎nu-mi iese Zack din minte,
‎o să-l caut și o să fac ceva.
‎Poate va fi prea târziu. ‎Poate își va fi văzut de viață.
‎Dar n-am putut să depășesc ‎stânjeneala fizică față de el.
‎Ia te uită!
‎- Ce frumos! ‎- Să începem!
‎Gata vacanța!
‎Acum va începe ‎cea mai intensă fază a experimentului.
‎Și-au recuperat telefoanele și merg acasă, ‎unde vor locui împreună.
‎- Bine! ‎- Măiculiță!
‎Intră și descalță-te!
‎Asta e partea mea și toată aia e a ta.
‎Fiindcă tu ești foarte elegant. ‎Stai să te aranjez!
‎Ești un scump.
‎Oare vor conta vârsta, aspectul, ‎rudele, poate și contextul financiar?
‎Stai încălțată în pat.
‎- Zău așa… ‎- Scuze!
‎Cum își vor integra viețile, ‎carierele, căminele?
‎- Fac curat de patru ori pe săptămână. ‎- Patru?
‎- Da. ‎- Bine.
‎- E important să fie curat. ‎- Desigur.
‎Cred că m-a influențat ‎cariera din stomatologie.
‎Să fie totul curat.
‎Mai sunt doar trei săptămâni ‎până la altar și la decizia vieții lor.
‎Cât de des o să lucrezi de acasă?
‎- Eu, mereu. ‎- Bună întrebare.
‎Cam 75% din timp.
‎- Ne descurcăm. ‎- N-o să muncim prea mult.
‎O să ne dea afară din prima săptămână.
‎- Rămânem șomeri. ‎- Da. Hopa!
‎Vor dovedi că există dragoste pe nevăzute?
‎SEATTLE, WASHINGTON
‎Cum a fost călătoria cu logodnica ta?
‎Groaznică. S-a purtat execrabil cu mine.
‎Dormeam la un metru distanță. ‎Nu ne atingeam.
‎Afecțiune zero.
‎Dintr-a doua zi mi se luase de ea.
‎Știi la ce m-am gândit în Mexic?
‎Tu erai cea pe care o căutam.
‎- Dar e foarte iritant. ‎- Sună ca naiba.
‎- Mă irită să aud asta. ‎- Știu. Dar e adevărat.
‎Când ți-am spus „nu”, când ai plecat, ‎am știut că am dat-o în bară.
‎Eram sigur. Și era prea târziu.
‎Ai cerut-o de soție.
‎Da, fiindcă încă o iubeam.
‎Dar nu e un motiv…
‎Poți iubi mai mulți oameni.
‎Știu și eu… Nu prea îmi inspiri încredere.
‎Am primit ce meritam, asta sigur.
‎- Adică… ‎- Am ales greșit.
‎Tu te-ai străduit să faci brioșe.
‎- Nu-mi aminti de asta! Efectiv… ‎- Știu.
‎- Au fost delicioase! ‎- Da, lasă…
‎Ți-ai arătat caracterul.
‎Ca și ea, când a uitat că era ziua mea.
‎- Adică… ‎- O dai la întors rău de tot.
‎- Cum adică? ‎- Păi… Nu știu, e tare ciudat acum.
‎- E o situație ciudată. ‎- Știu.
‎- Nu ne-am mai văzut până acum. ‎- Nici nu m-ai văzut la față.
‎Da. Mă gândeam: ‎„Poate nici nu arată bine. Și ce?”
‎Surpriză! Nu arăt bine.
‎- Asta simplifică totul. ‎- Da.
‎Glumeam. Cred că îți imaginai că sunt… ‎Nu știu ce îți imaginai.
‎Mi te imaginam…
‎Genul meu, adică…
‎genul mai tocilar.
‎Păi așa sunt. Doar că nu arăt ca atare.
‎Ceea ce e bine, dar cred ‎că par tocilară când vorbesc.
‎- Da, vocea nu se potrivește cu fizicul. ‎- Nu? Serios?
‎E ciudat să-mi atașezi chipul la voce?
‎Îmi place să-ți privesc ochii.
‎- Da. Ai ochi foarte frumoși. ‎- Mulțumesc.
‎Și tu ai ochi frumoși, ‎dar nu vreau să-ți fac complimente acum.
‎Te stânjenește ‎faptul că te privesc în ochi?
‎- Nu, de ce? ‎- Bine.
‎- Întorc privirea? ‎- Nu, doar…
‎- Am tendința să-mi mut privirea. ‎- Eu, să privesc în ochi.
‎- Contact vizual. ‎- Prima replică a Irinei.
‎Că o țintuiești cu privirea?
‎„Nu prea clipești.” Du-te naibii!
‎Adică…
‎- A fost amuzantă, totuși. ‎- Gândești foarte asemănător cu mine.
‎Ne unesc aceleași ciudățenii.
‎Coincidențele, subiectele de discuție, ‎cântecele, bufnițele.
‎- Tare ciudat. ‎- Da.
‎Nici nu cred ‎că am venit cu mari așteptări.
‎Nu mă așteptam să simt ceva autentic ‎și latura mea rațională îmi spunea:
‎„Cum să simți așa ceva ‎într-un timp atât de scurt?”
‎Te-a surprins că ai simțit?
‎- Da. ‎- Și pe mine.
‎Simt că n-ar înțelege nimeni. ‎Sună absurd când o spui.
‎Dar nu e.
‎- Pari nebun. ‎- Da.
‎- Să te îndrăgostești în câteva zile? ‎- Da, n-are nicio logică.
‎Absolut niciuna.
‎Eu am venit ‎cu gândul că există un potențial.
‎Nu credeam că o să mă îndrăgostesc…
‎Știi care e diferența ‎dintre a plăcea și a iubi pe cineva.
‎Da.
‎Categoric.
‎Au fost două săptămâni foarte intense ‎din punct de vedere emoțional.
‎Știu. Nu știu ‎dacă o să fim vreodată împreună…
‎Și nu mi-am făcut un plan să te cuceresc.
‎- Bine. ‎- Da. Nu, doar că…
‎Cred că, indiferent ce va fi, ‎ne era sortit să ne întâlnim.
‎- Da. ‎- Cred asta. Și…
‎Și eu.
‎Dar…
‎Ești o scumpă.
‎- Mă bucur mult că ne-am întâlnit. ‎- Și eu.
‎Aveam mari emoții și mă simțeam ciudat…
‎Și eu aveam emoții.
‎În fine…
‎A fost foarte interesant să te văd,
‎cum nu se poate mai ciudat.
‎Da, mă bucur că ne-am văzut.
‎Da.
‎Te conduc la ușă?
‎- Sper să mai ieșim. ‎- Mai vedem.
‎- Auzi? ‎- Da.
‎A sosit mâncarea.
‎- Miroase bine? ‎- Gata?
‎- Da. ‎- Prima noastră comandă de mâncare.
‎- La noi acasă! ‎- La noi acasă.
‎Acum trei săptămâni stăteam pe canapea
‎în chiloți și mă jucam pe Xbox.
‎Acum duc o viață de adult sadea.
‎Sunt logodit.
‎Locuim împreună. ‎Iar asta e nebunie curată.
‎Nu știam la ce să mă aștept, ‎cum o să arate casa noastră.
‎Așa e!
‎Intrând aici cu tine, mă simt ca acasă.
‎Mă simt acasă când sunt cu tine.
‎Ai niște replici de agățat siropoase…
‎- Dar îți plac! ‎- Da.
‎- Nu minți! Îți plac! ‎- Da!
‎- Ești grozavă. ‎- Îți plac!
‎Ce facem cu curățenia?
‎Facem amândoi.
‎- Dai cu aspiratorul? ‎- Scumpo!
‎- Sigur că dau. ‎- Verificam.
‎- Ai fost burlac toată viața. ‎- Îl pornești și-l plimbi pe covor.
‎Bravo! Ești un geniu, iubitule!
‎- Ce ar mai fi? ‎- Vasele?
‎Ce-i cu ele?
‎Le lăsăm în chiuvetă? ‎Pe blat? În mașina de spălat?
‎În chiuvetă. În principiu, în chiuvetă.
‎- Deci în chiuvetă. ‎- Doar în principiu.
‎Ce principiu? Cum adică?
‎Adică, până te culci, să fie în chiuvetă.
‎Să le lași în chiuvetă noaptea?
‎În cel mai bun caz, le speli.
‎Deci 70% le speli, 30% rămân în chiuvetă.
‎Nu e rău, nu?
‎Hai să zicem 90% în mașina de spălat!
‎Aș zice 80%.
‎Nu-mi place să las murdar în bucătărie.
‎O să-ți spun ceva. ‎Trebuie să tragi apa după ce faci pipi.
‎Am obiceiul ăsta ciudat.
‎Doar noaptea n-o trag, ‎ca să nu te trezesc.
‎Nu-ți face griji că mă trezești! ‎Trage apa ta toaletă!
‎- Bine? ‎- Bine, iubitule.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu te iubesc.
‎TE IUBESC!
‎Nu prea știu ‎cum să deschid subiectul, dar…
‎Doamne!
‎Înainte să urcăm în avionul spre casă,
‎Irina a venit să-mi spună
‎că se simte atrasă de tine.
‎Și, nu știu, m-am simțit foarte aiurea.
‎În Mexic, ți-a dat vreun semn că te place?
‎La petrecerea de la piscină, ‎cam punea mâinile pe mine,
‎mă atingea pe picior, de-astea.
‎Mi s-a părut ciudat, dar n-am dat atenție.
‎Zack stătea chiar lângă noi.
‎Mă gândeam ‎că n-o să se dea la mine în situația asta.
‎Mi-a stârnit niște dubii cu privire…
‎la relația noastră.
‎Nu știu, m-a făcut să mă gândesc
‎dacă nu cumva ‎au mai fost chestii de care nu știu.
‎Nu am nici cea mai mică intenție ‎sau dorință în ceea ce o privește.
‎Mi s-a părut foarte ciudat ‎cum a rupt-o cu Zack
‎și a virat imediat
‎spre logodnicul celei mai bune prietene.
‎Da, e aiurea.
‎E frustrant, fiindcă vine strict ‎din atracție fizică.
‎Și înțeleg, ești sexy, dar…
‎- Înțelegi? Nu știu. ‎- Da.
‎Ești logodnicul meu, ‎o prelungire a mea, iar asta…
‎În momentul ăsta, dacă ce spui e adevărat
‎și nu există ceva ce nu știu ‎sau sentimente nelămurite din partea ta,
‎atunci e ceva între mine și ea.
‎Îmi pare rău de Zack. E prietenul meu și…
‎Da, și mie. Da, tipul e caraghios.
‎Dar tot ce a făcut
‎și a dezgustat-o pe ea ‎făcea și în capsule.
‎Singura diferență e ‎că acum îl vedea la față.
‎- Da. ‎- Știi?
‎Mă simt cam vinovată
‎că am râs cu ea de toată faza cu Zack,
‎care o mare figură.
‎Dar, la urma urmei, ‎el a intrat în joc cu sufletul deschis.
‎Da, poate că e foarte caraghios.
‎- Dar asta e firea lui. ‎- Da.
‎- Asta îmi place la el. ‎- Da.
‎Să știi că la piscină, ‎când s-a dat la mine,
‎printre motivele ‎pentru care n-am dat-o în fapt
‎de față cu toată lumea ‎a fost că sunt sigur de relația cu tine.
‎Simt că te cunosc bine.
‎- Îmi dai multă încredere. ‎- Pare firesc.
‎Aveai îndoieli? La naiba!
‎Pe zi ce trece ‎mă simt tot mai legată de el.
‎În clipa asta, nu prea există lucruri
‎care ne-ar despărți.
‎Siguranța și încrederea ‎mi se par foarte sexy
‎și abia aștept să explorez relația fizică.
‎Să sperăm că Paul corespunde. Nu știu.
‎Ce vrei să facem diseară? Ai vreo idee?
‎Nu știu. Adică…
‎- În ce mă privește, răspunsul e evident. ‎- Am înțeles. Bine.
‎Ce drăguț! ‎Trebuie să-mi aduc veioza cu lavă și…
‎Te crezi în 1972? Ai veioză cu lavă?
‎E distractivă!
‎Pe bune, ai așa ceva?
‎- Da, am! ‎- Ce culoare?
‎Treaba mea! N-o s-o vezi.
‎Nerecunoscătorule! „Veioză cu lavă!”
‎Lasă! Acum n-o vrei.
‎Dar o s-o aduc.
‎Am revenit la realitate, la rutina muncii,
‎la prieteni, familii, ‎telefoane, social media.
‎E mult de digerat, dar sunt tot încântat. ‎Gata să iau lumea în piept.
‎- Ce vrei să facem mai întâi, acasă? ‎- Să mâncăm!
‎Cel mai mult îmi place ‎să mă trezesc lângă ea,
‎să-i fac micul-dejun ‎și s-o trimit la lucru.
‎Apoi să-mi încep ziua ‎și s-o aștept să vină acasă.
‎Evident, le-am spus părinților,
‎fratelui și surorii mele
‎că m-am logodit.
‎Sunt încântați.
‎Au văzut ce fericit sunt.
‎Bine, înseamnă că trebuie să corespund ‎așteptărilor când îi văd și să nu apar…
‎Poți să apari oricum. O să fie bine.
‎- Da. ‎- Eu le-am spus…
‎Le-am spus mamei și tatei.
‎Au rămas mască. „Asta nu-i Jackie!”
‎Da.
‎- „Asta nu e Jackie!” ‎- Da.
‎Nu m-au crezut. ‎Le-am zis: „Vorbesc serios.”
‎Au rămas cu gura căscată. ‎Încă nu mă cred.
‎Îi las să se obișnuiască cu ideea
‎și apoi îi pun în fața faptului…
‎cândva.
‎Încerc să amân momentul cât de mult pot.
‎O să vrea să mă vadă?
‎- Așa sper. ‎- Bine.
‎Așa cred. Tata e simpatic. ‎El o să zică: „Bine, frumos.”
‎Mama e mai…
‎Mai ca mine, dar…
‎Deci o să fie bine. ‎O să mă înțeleg grozav cu ea.
‎- Sper. ‎- Da.
‎Sper.
‎Stai! Ce e al tău e și al meu ‎și ce e al meu e și al tău.
‎Asta vrei să spui?
‎Îl iubesc de nu mai pot, ‎dar îmi place să am baia foarte curată.
‎Iar Brett nu se sfiește să sară din duș
‎și să ude pe jos.
‎Și am un pitic cu chestia asta.
‎I-am mai spus. ‎A zis: „Iubito, e doar apă.”
‎Dar pe mine mă…
‎Pur și simplu… Va trebui ‎să ne acomodăm unul cu altul. Iubi al meu.
‎Aș vrea un televizor aici.
‎În dormitor, ‎ori dormi, ori ești atentă la mine.
‎- Ce televizor? ‎- Sunt atentă la tine.
‎Sunt foarte atentă la tine acum.
‎Sunt foarte fericit aici.
‎- Îți spun sincer. ‎- Mulțumesc.
‎Ești extraordinar.
‎Și tu ești extraordinară.
‎20 DE ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎'Neața!
‎- Bună dimineața! ‎- Cafea ?
‎Mulțumesc!
‎Bună dimineața!
‎Când mă trezesc lângă Micah, ‎îmi vine să mă întorc spre ea
‎și să o sărut.
‎Legătura noastră fizică e grozavă, ‎ne simțim în largul nostru
‎și asta e ceva ‎ce îmi lipsea de multă vreme.
‎Azi-noapte gemeai în somn.
‎Aoleu!
‎- O să te leg la gură. ‎- Ar trebui.
‎Eu și Paul am luat-o pe îndelete ‎și nu ne-am grăbit.
‎Dar am adus legătura fizică ‎la același nivel cu cea emoțională.
‎Și îmi plac enorm amândouă.
‎Cum ai dormit?
‎Sinceră să fiu, foarte bine.
‎M-am simțit ca într-o casă adevărată.
‎M-am trezit la șapte și…
‎Te trezești ca un iepuraș pe baterii. ‎Țâșnești din pat. Iar eu…
‎- Ce planuri ai azi? ‎- Diseară vorbesc cu Irina.
‎- Să vezi distracție! ‎- Am emoții.
‎- Da? ‎- Da.
‎- Te înțeleg. ‎- E aiurea.
‎- Da. ‎- Dar am.
‎Se vede. Emoții complexe.
‎- Vedem cum merge. ‎- O să te descurci.
‎Eu m-aș vedea cu Zack.
‎- Da. Voia să vă vedeți, nu? ‎- Da.
‎- I-ai tras clapa. ‎- Nu. Ba da.
‎Am stat în pat cu logodnica mea.
‎- Am treburi mai importante. ‎- Da?
‎Da.
‎Treburi importante, Zack.
‎Am sosit! Abia aștept să-ți arăt casa mea.
‎- Asta e baia. ‎- Îmi place!
‎- Drăguț. ‎- Bine.
‎- Afirmații de spus dimineața. ‎- Bine.
‎- Aici e livingul. ‎- Da.
‎- Ăsta e patul. ‎- Da.
‎Asta e bucătăria.
‎Doamne!
‎- Da. ‎- Ce de roz!
‎Foarte mult roz.
‎Efectiv, totul era roz. ‎Pantofi roz, unghii roz.
‎Intens, colorat, țipător. ‎Va trebui să mă obișnuiesc cu asta.
‎Doamne, până și vinul e roz!
‎Îmi plac culorile tale.
‎- Sunt frumoase. ‎- Se asortează, nu?
‎Vrei să-ți aduci sticlele roz de apă?
‎- Da, sticlele roz de apă. ‎- Da.
‎- Clar le iau. ‎- Totuși, care e faza cu rozul?
‎- Îți place mult? ‎- E culoarea mea preferată.
‎Dar, în ce privește decorațiunile,
‎m-am mutat aici după ce m-am despărțit ‎de fostul meu iubit.
‎El era destul de strict ‎în privința decorațiunilor interioare.
‎Bine.
‎După ce ne-am despărțit, am fost liberă
‎să decorez așa cum îmi visam,
‎într-un fel ‎care să mă reprezinte cel mai fidel.
‎Bine.
‎De aceea, acest apartament ‎a fost un spațiu al vindecării,
‎unde să mă exprim și să fiu eu însămi.
‎În principal de asta…
‎am exagerat cu rozul.
‎Eram foarte expresivă și împlinită ‎și cred că pot fi așa și la noi acasă.
‎Bine.
‎- De acord. ‎- Mulțumesc.
‎- Cu plăcere. ‎- Ești drăguț.
‎Cred că acum iau contact cu realitatea.
‎De obicei nu mă așteaptă nimeni acasă.
‎Celibatarii au multe seri singuratice.
‎La cină stau mereu ‎cu prietenele pe FaceTime.
‎Ca să am cu cine împărtăși o conexiune.
‎Dar acum totul s-a schimbat.
‎Acum mă așteaptă Kwame acasă.
‎E un sentiment cu totul nou pentru mine.
‎De mult îmi doream asta.
‎Sper că acum, când știi toate astea, ‎o să mă mai vrei de soție.
‎- Scuze! Cred că n-am… ‎- Păi…
‎- N-ai zis nimic! ‎- Normal că te mai vreau de soție.
‎Te iubesc orice ar fi.
‎Ăsta mic doarme buștean!
‎Scumpetea mea. O să vă împrieteniți. ‎Se culcă mereu la 21:00.
‎- Îți place să dormi. Îmi placi. ‎- Da. O să te iubească.
‎Exact ca mine.
‎Bună!
‎Vi-l prezint pe Brett.
‎- Bună! ‎- Ea e Jennifer.
‎- Jennifer. Îmi pare bine. ‎- Îmi pare bine, Jennifer.
‎- Prietena mea de suflet, Kristy. ‎- Bună!
‎Fată!
‎Doamne, ce bine arăți!
‎- De când ați venit? ‎- Nu de mult.
‎V-ați luat Margarita?
‎Mă întrebam dacă să vă comand și vouă.
‎Nu știam dacă el vrea. ‎Așa că v-am așteptat…
‎- Îmi convine orice. ‎- Da.
‎Cum a fost?
‎Bine.
‎Ce te-a atras la Tiffany? ‎Cum ai știut că ea e aleasa?
‎Autenticitatea ei.
‎Am văzut ce grijulie, ‎tandră și iubitoare e.
‎Era suficient să-i aud vocea ‎și mă simțeam susținut,
‎iubit și ocrotit.
‎Și nici nu mă văzuse.
‎Dar de fiecare dat când intram în capsulă ‎simțeam că vrea să fiu
‎cea mai bună versiune a mea.
‎Sută la sută. Cam asta e.
‎A fost așa de… E fantastic!
‎Da.
‎- Te-a descris perfect, Tiff. ‎- Da.
‎Când ați știut? Cine a știut primul?
‎- Tiff? ‎- Tiff?
‎- Ea. ‎- Tiff, cum…
‎- Eu! ‎- Cât de repede?
‎I-am subliniat mereu ce mult îl plac.
‎Dar a și tras un pui de somn ‎la o întâlnire.
‎Nu se poate!
‎- Ca să fie clar! ‎- A fost nasol.
‎Brett, o am trecută în telefon ‎„Frumoasa Adormită”,
‎fiindcă doarme de rupe.
‎Adoarme oricând și oriunde.
‎A adormit și cu noi, ‎nu ești tu plicticos.
‎- Nu. ‎- N-o lua personal!
‎Mi-ai cerut mâna a doua zi.
‎- Da. ‎- Da. Bine.
‎Da. M-a cerut a doua zi ‎după ce am adormit.
‎- Și l-am văzut prima dată. ‎- Abia aștept să aud!
‎- Arătam beton. ‎- Vai!
‎Cum a fost? Cum a fost, Tiff?
‎Ați fugit?
‎- Eu, nu. ‎- Am fugit la ea.
‎Cum ați reacționat când s-a deschis ușa?
‎Da! Care a fost primul gând?
‎S-a deschis ușa…
‎- Ochii la ea. ‎- Da.
‎- Da. Sfinte Sisoe! ‎- Efectiv. Jur.
‎N-am văzut nimic în afară de ea.
‎Nu știu ce culoare… ‎Știu că era un covor roșu, atât.
‎Îmi ziceam: ‎„Fata asta e absolut superbă. Cum…”
‎Tiffany!
‎„Cum…”
‎Tiffany! Da! Noi știm asta, dar e drăguț.
‎Știm, dar e mișto.
‎Nu, serios, îmi ziceam:
‎„Cum de poate fi așa de minunată la suflet
‎și în același timp
‎și la trup?”
‎- Nu? ‎- Cum e posibil?
‎Mă întrebam: ‎„Cum de s-au aliniat așa planetele?”
‎- Ați avut mare noroc. ‎- Da.
‎Efectiv…
‎Clar s-au aliniat planetele, ‎dar la ea mereu e așa.
‎- Mereu. ‎- Știi?
‎Kristy!
‎Când o văd fericită în povestea asta,
‎vreau să fie cu cineva ‎care o pune pe un piedestal, ca noi.
‎Care s-o iubească ‎dincolo de defecte și dincolo de orice.
‎Și vreau să știu ‎că acela căruia i-o voi da…
‎o s-o aprecieze așa cum aș aprecia-o eu.
‎Și o s-o iubească așa cum o iubesc și eu.
‎Și…
‎Tiffany!
‎Încetează, Kristy!
‎Încercam să evit momentul ăsta.
‎O iubesc enorm pe fata asta, ‎e sufletul meu.
‎Și e un om extraordinar, fenomenal, ‎printre cei mai buni din câți am întâlnit.
‎Așa că ai mare noroc.
‎Ai mare noroc, Brett.
‎Păi… Da.
‎Poți să-i răpești inima, ‎dar să nu-i faci nimic.
‎Fiindcă știu unde locuiești ‎și o să te găsesc.
‎Acestea fiind spuse, să știi că te iubesc.
‎Doamne!
‎Serios.
‎Doamne!
‎Te iubesc.
‎Ce-mi place! Vă căsătoriți.
‎Ce dulci sunteți!
‎Acasă cu voi! La făcut copii!
‎Poftim?
‎Pot să te întreb ceva? ‎Ce îți place la Micah?
‎Frate, sunt atât de multe! ‎În primul rând, perspectiva ei.
‎Vede lumea într-un fel asemănător cu mine.
‎Și există o înțelegere tacită
‎că viața e haos
‎și trebuie să facem tot ce putem ‎cu ceea ce ne e dat.
‎Ador asta.
‎Îmi place ‎și că nu analizează prea mult, ca mine.
‎Îmi aduce bucurie în viață.
‎Îndeplinește criteriile femeii ideale.
‎La ce știu eu că vrei de la viață, ‎aș spune că ea te-ar ajuta.
‎Îmi place asta.
‎Micah te-ar urma oriunde, la propriu.
‎E interesant. Are niște reacții drăguțe.
‎Vin din altă cameră și zice: ‎„Ți-a fost dor de mine?”
‎- Oare de ce? ‎- Are nevoie să i-o spun.
‎- Ceea ce e bine pentru tine. ‎- Sigur.
‎- Te vrea. ‎- Sigur.
‎- Tu nu știi să-ți exprimi afecțiunea. ‎- Așa e.
‎- Iar ea e avidă. ‎- Da.
‎I-am zis că o iubesc, ‎dar nu-mi vine așa de ușor ca…
‎Toată lumea vrea să se simtă apreciată.
‎Asta a fost nebunia cu Irina.
‎În capsule, ‎m-a făcut să mă simt foarte apreciat.
‎Afară, a făcut exact opusul.
‎- Da. ‎- Exact.
‎Așa că, zic eu, e foarte important ‎să îi spui că o apreciezi și că o iubești.
‎Zilnic.
‎Serios. Nu doar o dată pe săptămână.
‎Zilnic. Nu trebuie să fie ceva măreț.
‎Fii atent! ‎Nimeni nu se satură să audă că e iubit.
‎Chiar cred că o iubesc. Serios.
‎- Ai o fată pe cinste. ‎- Da.
‎Te atașezi de ea?
‎Tot mai mult. Zi de zi.
‎Când am fost cu voi, am simțit asta.
‎Ai ajuns să vorbești cu Bliss, nu?
‎Da.
‎Nebunia e că avem o alchimie grozavă.
‎- Serios, e fantastică. ‎- Da?
‎- Nu mă așteptam. ‎- Da.
‎Evident, alchimia psihică exista.
‎Teoretic, o aveam.
‎Dar, când am văzut-o, ‎am simțit ceva cu totul diferit.
‎Serios? Ce?
‎- E tot ce trebuie. ‎- Bine.
‎Ăsta e punctul în care mă aflu.
‎Știi că există un milion de opțiuni.
‎La un moment dat, ‎dacă vrei cu tot dinadinsul să te însori…
‎Dacă chiar îți dorești asta, ‎va trebui să alegi pe cineva.
‎Cu ce preț aștepți mereu ‎următoarea persoană ideală,
‎cu ce preț treci mereu de la una la alta?
‎- Treci mereu la cineva mai bun. ‎- Sigur.
‎- Cu ce preț? ‎- Da.
‎Asta e dilema mea, cred eu.
‎Vreau să am o soție, un copil, ‎vreau pe cineva care să mă susțină,
‎să mă ajute să schimb lumea.
‎- Da. Ce frumos! ‎- Și…
‎Trebuie să alegi persoana ‎cu care vrei să-ți petreci viața.
‎Să știi ce contează pentru tine.
‎Și eu…
‎am găsit tot ce contează.
‎Da. Da, frate.
‎Bună, nebuno!
‎Mă bucur să te văd. Bună!
‎- Bună! ‎- Ce faci?
‎- Bine. Tu? ‎- Bine.
‎I-ai cunoscut familia?
‎- Lui Paul? ‎- Da.
‎Încă nu.
‎- Vă pregătiți de nuntă? ‎- Câte puțin.
‎Da, e foarte palpitant. Cred că ne e bine.
‎Dar, sincer, finalul excursiei în Mexic
‎mi-a fost cam greu de înțeles.
‎E de rahat ‎faptul că mi-ai spus că ai vorbit
‎pe la spatele meu despre logodnicul meu.
‎- Mi-a stricat starea de spirit. ‎- Clar. Da.
‎Paul a zis ‎că nu avea de gând să comenteze,
‎dar l-ai atins și l-ai pipăit la piscină.
‎Totul, pe la spatele meu.
‎Cum crezi că mă simt când eu am fost ‎colacul tău de salvare cu toate fetele?
‎Nu aveai cu cine vorbi. Te-am susținut.
‎Mereu am zis ‎că ești un om bun, prietena mea.
‎Nu te-am lăsat niciodată singură.
‎Am picat de proastă ‎și n-am văzut semnalele de alarmă
‎sau a fost doar o neînțelegere?
‎Te apreciez mult, să știi.
‎Nu vreau să simți vreodată ‎că fac ceva pe ascuns, că sunt perfidă.
‎M-ar oripila.
‎Fiindcă, recunosc, am făcut asta. ‎A fost perfid.
‎- Da. ‎- Faza cu Paul…
‎M-a atras mai mult decât Zack.
‎Era atrăgător. Grozav! Sincer, bravo ție!
‎Știu că am cochetat puțin cu el.
‎- N-am observat. ‎- Chestie de atracție.
‎N-a fost cazul…
‎Dar nu de asta ‎am venit la acest experiment.
‎În capsule nu te-a atras Paul,
‎dar e sexy și acum…
‎- Ce naiba? ‎- O să fiu sinceră.
‎Am simțit o conexiune. Doar o conexiune.
‎M-am întrebat dacă nu-mi scapă ceva. ‎Să mă îndoiesc de Paul?
‎Mă uitam la el în aeroport ‎și-mi venea să-l pocnesc.
‎M-am simțit luată pe nepregătite.
‎Nu-mi place ca o persoană ‎pe care o consider bună prietenă
‎să mă facă să mă îndoiesc de cineva ‎cu care mă străduiesc să-mi fac un viitor.
‎Da.
‎Nu-ți face griji cu mine și Paul!
‎Mi se rupe. Știu că nu e interesat.
‎Ce mă preocupă e prietenia noastră.
‎Dacă rămânem prietene ‎și mă căsătoresc cu el
‎o să putem ieși împreună, ‎o să pot sta liniștită?
‎- O să te îmbeți și o să flirtezi cu el? ‎- Nu cred.
‎Dacă aș simți așa,
‎aș spune: „Paul, hai să vorbim!”
‎Nu l-am văzut pe Paul. ‎Nu pare să vrea să ne vedem sau să vorbim.
‎Nu.
‎19 ZILE PÂNĂ LA NUNȚI
‎- Bună dimineața! ‎- Bună!
‎Mâncare.
‎Clătite?
‎- Bine. ‎- Da. Am niște clătite…
‎Văd niște urme de fructe.
‎Deci gem sau ceva.
‎- Sos de fructe. ‎- Sos!
‎Sos de căpșuni și zmeură.
‎Ce noroc pe mine! Doamne!
‎Te-ai trezit cu noaptea în cap ‎să-mi faci micul-dejun…
‎- Am fost și la piață. ‎- Ia te uită!
‎O să devorez tot.
‎Mă simt ca la restaurant!
‎Ce frumos din partea ta! Mulțumesc!
‎Poftă bună!
‎- Mănânci cu mine, nu? ‎- Clar!
‎Să-mi bag! Ce bun e!
‎Bați orice clătitărie!
‎- Normal. ‎- Bine.
‎Eu ți-am zis, fată.
‎Dacă mănânc așa zilnic, ‎ajung la 300 de kile.
‎- Ce noroc pe mine! ‎- Da.
‎Nici nu mă gândeam ‎că o să mă trezesc cu un logodnic,
‎darămite unul care îmi gătește.
‎Nu sunt obișnuită. ‎N-am mai trăit așa ceva. Punct.
‎E ceva cu totul nou pentru mine.
‎Mi-a aranjat porția pe farfurie.
‎Când gătește cineva, ‎nu-ți și aranjează pe farfurie.
‎Mi-a aranjat porția, eu n-am făcut nimic.
‎A fost foarte deosebit pentru mine. ‎Tare drăguț.
‎N-am mai fost tratată așa.
‎Du-te la serviciu, mă ocup eu de vase!
‎- Sunt deja pregătit. ‎- Încerc să mai mănânc o porție.
‎Pe bune?
‎Mai vrei una?
‎- A fost foarte gustos. ‎- Mă bucur.
‎- Sunt impresionată. ‎- Și o să mai fii.
‎Sunt impresionată.
‎Am emoții. Tu cum te simți?
‎Am încercat să-mi înfrâng emoțiile.
‎O să fie ceva total ieșit din comun.
‎Absolut.
‎Cred că e normal ca părinții noștri
‎să aibă o oarecare…
‎reacție.
‎Da, e de înțeles.
‎Încă nu ne-am confruntat cu asta.
‎Da.
‎Înțelegi?
‎- Ce e? ‎- Nimic. Absolut nimic.
‎- Bine. ‎- Simt că-mi transmiți neliniștea ta.
‎- Vreau să fiu foarte… ‎- Asta-i căsnicia!
‎Nu i-am dat tatei prea multe detalii ‎înainte să mă implic în experiment.
‎Prin urmare, cred ‎că va fi cam șocant pentru el.
‎O să ne susțină total ‎căsătoria de peste două săptămâni?
‎Nu știu.
‎- Știi cum îl cheamă? ‎- Nu, habar n-am.
‎Îl cheamă Charlie.
‎Mișto! Charles.
‎- Charlie. ‎- Bine. Și pe tata îl cheamă la fel.
‎Vezi să nu!
‎Ce e?
‎Nimic. Doar că am emoții.
‎- Vreau să fie bine. ‎- Da.
‎Tata a mai fost căsătorit…
‎- Multă vreme. ‎- Da.
‎O să știe ce întrebări să pună.
‎Tu știi de ce ne căsătorim ‎peste două săptămâni, nu?
‎Dacă întreabă, ‎spune-i de ce acum e altfel!
‎Asta e tot.
‎Spune adevărul!
‎Grijile ne fac ‎să analizăm prea mult diferite piste
‎și diferite posibilități.
‎Cu cât suntem mai calmi, ‎cu atât mai calm va fi și el.
‎Îmi place o predică à la Kwame.
‎- Tu îmi ții mai multe predici. ‎- Nu cred.
‎Ia stai așa!
‎Îmi ții des predici.
‎- Tu îmi ții mai multe. ‎- Ba nu.
‎Cred că suntem amândoi cam stresați. ‎Dar eu trebuie să fac impresie bună.
‎Nu neapărat. ‎Noi trebuie să facem impresie bună.
‎Dar eu intru în familia ta, nu? Iar el e…
‎Sigur, e și asta. ‎Dar vom fi acolo și ca parteneri.
‎Sigur. Înțeleg asta.
‎O să studieze cum funcționăm împreună.
‎Bine.
‎Va fi o surpriză. ‎Nu se știe cum vor reacționa.
‎A mai cunoscut iubiți de-ai mei.
‎A mai cunoscut iubiți?
‎Bine. Grozav!
‎Tatei îi place să pună la încercare.
‎Dar nu a detestat fățiș, ‎de față cu mine cel puțin…
‎niciun fost iubit.
‎Dar nici nu cred…
‎că i-a plăcut realmente vreunul ‎ca viitor soț al meu.
‎Logic.
‎Tu ți l-ai imaginat pe vreunul ca soț?
‎- Eu? ‎- Da.
‎Nu.
‎- Grozav. Dar pe mine? ‎- Da.
‎Bine. Ne descurcăm. ‎E un început foarte bun.
‎Înseamnă că am un avantaj ‎față de tipii cu care ai fost înainte, nu?
‎Doamne!
‎Dumnezeule!
‎Ascultă…
‎Crezi că o să mă descurc?
‎- Da. ‎- Atunci, ai încredere!
Downloaded from MoviesMod.org | Visit & Support