[zpěv ptáků]
[hraje veselá hudba]
[švitoření]
[hudba graduje]
ZAKLETÍ
[zařvání]
Jo!
[smích]
[jásot a nadšené výkřiky dětí]
[chlapec] Hurá!
[chlapec] Ellian, počkej!
[hraje fanfára]
To je princezna Ellian! Otevřete!
[rachocení mechanismu]
[hraje majestátní hudba]
Jo!
[hudba graduje]
[zaúpění]
Ale no tak! Ne, světlice ne!
Už zas? Ellian, vždyť jsi venku chvíli.
[povzdech]
Je mi to líto.
- Povinnost volá. - No jo, okouzlující život princezny.
To nevadí. Sejdeme se večer na oslavě.
Loni to bylo suprový!
Jo, ale letos je to jen v rodinném kruhu.
Jakože… neformální. Jen pár lidí.
Vážně? A tohle chceš?
Je mi 15. Už jsem skoro dospělá.
Takže odteď chci trávit víc času se svými rodiči.
[hraje znepokojivá hudba]
Tak když pak budeš chtít, budeme na tržišti.
- [dívka] Ahoj, Ellian! - [chlapec] Pojďte, letíme!
[povzdech]
[přátelské zavrčení]
Hodná holka.
Princezno Ellian!
Vím, že jsem slíbila, že dnes nezapálím světlici, ale…
Rádkyně Nazaro! [nesmělé zasmání]
Co?
Ehm… [odkašlání]
Vaše Výsosti,
král a královna vás žádají o audienci.
Jako tu naši audienci?
[šeptá] Jako tu velikou.
Bavit se s kámošema na tržišti?
Tohle bych měla dělat.
Ale můžu?
- [Nazara] Princezno! - Ne.
[švitoření]
Pojď, Flinku.
Už je to tu zase.
[hraje radostná hudba]
♪ Přistupte blíž, ♪
♪ to je můj svět! ♪
♪ Rodiče moji tu zas měli střet. ♪
♪ Náladoví… ♪
[povzdech]
♪ …někdy holt jsou. ♪
♪ Všechno tu zboří, když neutečou. ♪
[zašvitoření Flinka]
- ♪ Jo! Juchú! V zámku spávám… ♪ - [zajásání Flinka]
♪ …přesto chvíli mám zlou. ♪
♪ Dobře to vím, bude to tím, že naši příšerně řádí. ♪
♪ Fakt příšerně řádí. ♪
♪ A řvou! ♪
[zavrčení]
[muž] To zatracené tajemství mi jenom ničí šatník!
- Pardon, rádce Bolinare! - [zavrčení]
Tati! Mami!
[Bolinar] Ale ne! Prosím!
Jestli se to provalí…
Zlobivý král! Zlá královna!
- Nebojte, zvládám to. - [pískání]
[nadšené vrčení]
[nářek Bolinara]
[Ellian] Tady, přesně tak!
Tak je hodná!
[zaúpění Bolinara]
♪ Minulý rok, ♪
♪ každý to zná, ♪
♪ odnikud náhle se zjevila tma. ♪
♪ Veliké bum! ♪
♪ Pravda, či klam? ♪
♪ Rodiče milí se změnili nám. ♪
♪ Jak to zvrátit, či léčit? ♪
♪ To se záhadou zdá. ♪
♪ Je to holt div, chci to jak dřív. Naši teď příšerně řádí. ♪
♪ Fakt příšerně řádí, strach mám. ♪
♪ Snad někdy vaši můžou se zdát ♪
♪ neurvalí, ♪
♪ přísní a zvláštní, svým způsobem zlí. ♪
♪ Šílení moc, ♪
♪ bláznivě sví. ♪
♪ Ti mí je všechny ohromí. ♪
♪ Tak ptám se ve všem dobrém i zlém, ♪
♪ zda že tu jsem, vůbec ví. ♪
♪ Nesmí to vzdát. ♪
♪ Báječná je. ♪
♪ Je na to sama. Ty stvůry jsou dvě. ♪
- [Nazara] ♪ Vždycky je svá. ♪ - [Bolinar] ♪ Usměvavá. ♪
[Nazara] ♪ Jenže si myslím, že potíže má. ♪
[bouchnutí]
♪ V ní je řád hodný králů. ♪
♪ Jenže král je spíš cvok. ♪
- ♪ Katastrof sled… ♪ - ♪ …uklidí hned! ♪
[Nazara a Bolinar] Oni fakt příšerně řádí.
♪ Tak mlčky to snášej. Drž krok. ♪
[Ellian] ♪ Jsou tady lejstra k vyřízení. ♪
♪ Právo a řád, ♪
♪ opravy řídit a řídit i stát. ♪
♪ Tvářit se jen, jak je nám hej. ♪
♪ Chci klid a jinde toužím být. ♪
♪ Však někdo musí království nést, ♪
do vládnutí dál se plést. ♪
- [matka] Dodělal sis úkoly? - Dodělám je, až se vrátím.
Ničíte mi život.
♪ Chtěla bych jen ♪
♪ vzít všechno zpět. ♪
♪ Ať klidně štvou mě, ať jim všechno tu vadí. ♪
♪ Ať přísní jsou, ♪
♪ ať peskují mě hned. ♪
♪ Jenže ti mí jsou leví a vůbec nic už neví. ♪
♪ Kdekdo to vzdal, je to děs. ♪
♪ Pojďme dál. Je to můj svět. ♪
♪ Zápasím s tím. ♪
♪ Slunce nám zakryl ten prokletý stín. ♪
- [úlek] - ♪ Všude je strach, ♪
♪ kam zase jdou. ♪
♪ Já jenom hlídám, ať neutečou. ♪
♪ Málokdy něco vzdávám. ♪
♪ Já vždy důvěru mám. ♪
♪ Málo však vím, co dělat s tím, že naši příšerně řádí. ♪
♪ Poklus a cval a co s tím dál, ♪
♪ že naši příšerně řádí? ♪
♪ Sem a pak tam, jenom strach mám. ♪
♪ Naši se v příšerách ztrácí. ♪
♪ Jen trošku se ztrácí. ♪
♪ Jo, vážně se ztrácí. ♪
♪ Proč marně je hlídám ♪
♪ jen já? ♪
- [hudba končí] - [bušení]
- [žena] Otevřete dveře! - Ale ne!
- To je generál Cardona. Už zas! - [Cardona] Chci vidět krále a královnu!
- Otevřete ty dveře! - [vrčení příšerek]
Mami! Tati! Ticho!
Nedokážeme to tajit věčně.
Já vím, ale co by udělala,
kdyby to zjistila?
- [Cardona] Pusťte nás! - Ona nemá zrovna nejklidnější povahu.
- [Cardona] Otevřete! - Co řekneme tentokrát?
Už nám pomalu docházejí všechny výmluvy.
Státní návštěva.
Pracovní spory.
Obchodní jednání.
Dobře. Koneckonců,
já jsem zmocněnec pro veřejný styk.
- [povzdech] - Mistr mluveného slova.
[odkašlání]
- Kolonoskopie. - [údiv]
Mistrovské.
[Cardona] Zítra se sem vrátím.
A tentokrát se s králem a královnou setkám.
- Sluníčko, tak to dál nejde. - Já vím.
Už je to rok a pořád jsme nepřišli na to…
Jak tu kletbu zlomit. Já vím.
[zaúpění]
Co budeme dělat?
[křik do polštáře]
[vrčení do polštáře]
[fanfára na trubku]
- Ach, bože! Co zas? - [zakňučení]
Přichází váš královský poštmistr!
Nesu vám odpověď na poselství věštcům Slunce a Měsíce.
Oni mi odpověděli?
Jak jistě víte, věštci žijí v Temném lese věčné temnoty
na tom nejtemnějším místě.
Proto jsem vyslal osm svých nejlepších ptáků,
aby zajistili bezpečné doručení.
Skvělé! Dostali to?
Po vstupu do lesa sedm z osmi ptáků
pozřelo kouzelné bobule zkamenění
a okamžitě se proměnilo v kámen.
Čest jejich památce.
[povzdech]
- A ten zbylý… - Simon.
Millie.
Cedric.
I Cedric II.
Hannigan.
Ambrose.
Malá Dorritka.
Budeme vzpomínat s láskou.
Tragédie.
Ale to nám ještě jeden zbývá.
A doufám, že je to tenhle zpěváček, co má v zobáku svitek.
Správně!
Nejstatečnější Old Joe se vrátil s odpovědí.
Nedbaje svého strachu z Temného lesa věčné temnoty.
[zaskřehotání ptáka]
[zarachocení]
Protože se zaměřoval na ty menší kouzelné bobule
s pomalejším nástupem účinku.
[hekání]
Ou!
Ehm…
Byl to dobrý pták.
Byl pro mě jako syn.
[hraje napínavá hudba]
[zaúpění]
[hraje kouzelná hudba]
Zalít vodou.
Co? Kde je ta zpráva? Kam se poděla?
Flinku, ty zloději. Zase jsi to sežral?
[vyjeknutí] E-e.
Ou. [vyjeknutí]
[dávení]
Ó!
[hraje tajuplná hudba]
Zdravím tě, princezno Ellian z Lumbrie.
My jsme věštci Slunce a Měsíce.
Měsíce… měsíce… měsíce.
Tvá politováníhodná situace nás trápí,
ale abychom ji mohli napravit, musíme to slyšet z první ruky.
Ruky… ruky… ruky.
Flinku, přijdou sem.
Očekávej, že do vašeho království dorazíme
v předvečer třetího měsíce,
třetího dne, třetího měsíce.
Měšce… měšce… měšce.
Ne měšce.
Měsíce.
Jo, měsíce.
Třetí měsíc třetího dne třetího měsíce?
To mám narozky! To je dneska!
Ó! Všechno nejlepší, princezno!
[odkašlání]
Neříkali jsme, že budeme tajemní a trochu děsiví?
Ou, ano, říkali.
Promiň… promiň… promiň.
Každopádně, brzy už tam budeme.
Dobře se připrav na náš příjezd.
[hraje dramatická hudba]
[dramatická hudba skončí]
[smích]
Ano!
[zpěvavě] Konec s monstry, konec s tajnostmi.
Zase normální rodiče a život.
Musím to říct Bolinarovi. Bude nadšený!
To je hrozné.
Co ty kruhy pod očima?
Ach jo. Co se nám to stalo?
Ovládám 17 jazyků.
To já jsem napsala naši ústavu.
Jsem milovaný národní poklad.
A takhle musím trávit dopoledne.
Tím, že tu navrhuju válečný bobkat.
[povzdech] Potřebujeme tu vůdce.
Tohle království už dlouho nevydrží pohromadě.
[ťukání na dveře]
Omlouvám se pánům rádcům,
ale narozeninové dary se hromadí
a přijímací místnost je jaksi…
Poškozená?
No, už žádná není.
Dones je sem.
Dobře.
Nazaro, vždyť už to nemůžeme déle skrývat.
Jejda.
Co lidi udělají, až to zjistí?
Bojím se hádat.
Král a královna jsou oblíbení.
[komorná] Takoví miláčci.
ELLIAN VŠECHNO NEJ!
MILUJEME TĚ!
Naštěstí je tady někdo,
kdo je ještě oblíbenější.
Kdo? Já? Jste tak hodná.
Ne, vy ne, pane skromný,
ale princezna.
Uvědomujete si vůbec, kolik jí bude let?
Nemám nejmenší tušení.
Děkuji.
Bude jí 15 let.
Tím by se mohlo všechno vyřešit.
O čem to tady mluvíte?
[hraje kytarové flamenco]
♪ Jak se zdá, tak věcí stav je vážně nezdravý. ♪
♪ Tenhle zámek nikdo nespraví. ♪
♪ Tady vládne jenom zmar. ♪
♪ Kdysi dávno my dva stále byli u moci. ♪
♪ Teď jsme jenom hloupí poskoci. ♪
♪ Zbytných služebníků pár. ♪
♪ Mám však představu, že zámek mohl by pookřát. ♪
♪ Znovu z hedvábí si roucha brát. ♪
[Nazara] ♪ To se snadno může stát. ♪
♪ Znovu hosty vítat, plnou sklenku vína mít. ♪
- ♪ Jako dříve znovu krásně žít. ♪ - ♪ No a co kdyby to šlo? ♪
♪ Ha! To zpátky vrátit nejde. ♪
- ♪ To jde! ♪ - ♪ Už ne! ♪
♪ Vím jak! ♪
♪ Teď šance tu je. Kdo ji potřebuje, zvládne nemalý tlak. ♪
♪ Jen první krok, další už půjdou zdárně. ♪
♪ Kráčím, a ne tak marně. ♪
♪ Za krokem krok a problémy opustí nás. ♪
♪ První krok, ♪
♪ kupředu kráčím k cíli. ♪
♪ Říkám, že svět se mýlí. ♪
♪ Potom se kráčí snáz. ♪
Počkat! Co navrhujete?
♪ Naštěstí ♪
♪ se tyhle komplikace vyřeší. ♪
♪ Princezna 15 let dovrší. ♪
- ♪ Královna z ní může být. ♪ - Dobře.
♪ Všechno zpátky vrátí, přijde spousta krásných dní. ♪
♪ Budem v moci zase svobodní. ♪
♪ Můžem na oslavu pít! ♪
Jste chytrá.
♪ Přímo skvělá. ♪
♪ Tak, tak. Jste mnohem víc. ♪
♪ Jen klid… ♪
♪ A pak převratu snad nebude vadit nic. ♪
♪ Jen první krok. ♪
♪ Další se lépe zvládnou. ♪
♪ Vládnu vždy rukou pádnou. ♪
- ♪ Za krokem krok. ♪ - ♪ A pryč bude příšerný král. ♪
♪ Jen první krok. ♪
♪ Výš a výš teď se drápem. ♪
♪ Sílu svou dobře chápem. ♪
♪ Jenom s ní dojdem dál. ♪
♪ Náš krok: jen ať oba pryč jdou. ♪
♪ Krok dva: řeknem, že mrtví jsou. ♪
♪ Krok tři: dáme dokonalou… ♪
♪ …a báječnou princeznu sem. ♪
- ♪ A pak? ♪ - ♪ Zlatou korunu má. ♪
- ♪ A pak? ♪ - ♪ Krása neskonalá. ♪
♪ A pak? ♪
♪ Je to věc šílená. A tak snadná. ♪
- ♪ Musí… ♪ - ♪ …když to odsouhlasí. ♪
♪ …s námi království nést! ♪
Rádcové!
- Princezno. - Já už mám řešení.
- My také. - Prolomíme kletbu.
Staneš se královnou.
- Co? - Cože?
Věštci už mi konečně odepsali. Ví, jak zlomit kletbu.
No tak to by bylo báječné.
Ale když to… nedokážou?
Naše království potřebuje vládce.
- Královnu. - Počkat, ale co rodiče?
Pošleme je na venkov. Budou volní a šťastní.
A ty za nimi budeš moct kdykoli přijet.
Dobře. Souhlasím.
Ale jenom, když nejdřív zkusíme věštce.
Samozřejmě.
Ale potom…
♪ Já nechci žádné „potom“. ♪
♪ Už nechci dál se bát. ♪
- ♪ Co pak? ♪ - ♪ Bude líp! ♪
- ♪ Ale… ♪ - ♪ Máš cíl! ♪
- ♪ Chceš se královnou stát. ♪ - ♪ Jo! První krok. ♪
- ♪ Krok, krok. ♪ - ♪ Další už půjdou zdárně. ♪
♪ Jednou zas nejsem na dně. ♪
♪ Zkus první krok a problémy opustí nás. ♪
♪ Zkus první krok. ♪
♪ Tohle chci správně zvládnout. ♪
[rádcové] ♪ Nám budeš krásně vládnout. ♪
♪ Potom snad dojdem dál. ♪
♪ Určitě dojdem dál. ♪
♪ Společně dojdem dál. ♪
- [hudba utichá] - [praskání]
[lidé] ♪ Hodně štěstí, princezničko. ♪
♪ Hodně štěstí, zdraví. ♪
[ozvěna]
[zatroubení]
- Hodně štěstí, princezno. - A hlavně zdraví, sluníčko.
Moc vám všem děkuji za nádherný…
- [vrčení příšer] - [muž] Tudy, Vaše Veličenstvo. Tady jsem!
Mami. Tati.
Jestli se mi splní přání, budeme oslavovat všichni.
Tak si připijeme.
Bolinare?
Promiňte, pardon. Královské záležitosti volají.
Mně stačí jeden.
[povzdech]
[muž] Vaše Veličenstvo, soustřeďte se.
[smích]
To se podívejme. Vy jste se na mou oslavu vystrojili.
[muž] Výborně.
- [Ellian] Ne! - [muž] Vyplivněte mě, pane.
Tati! Polož ho na zem!
- [bouchnutí] - [hekání muže]
Děkuji, princezno.
[vrčení královny]
Dobrá, takže se ti nelíbí. Chápu.
Ale korunka je důležitá a cenná, takže… Počkej, kam se poděla?
- Flinku! - [zakňučení]
Vrať se sem.
[švitoření]
[výkřiky Bolinara]
Jé! Ale ne!
Ble! Ta fialová krysa.
[oddechnutí]
Můj dortík.
[zakňučení Flinka]
- [Ellian] Sluší ti. - [zašvitoření]
Upřímně, princezno, nechápu tu náklonnost k té havěti.
- [zaúpění Bolinara] - [fanfára]
Jo! To jsou oni!
Jsou tady!
Jsem v klidu.
Přicházejí jediní architekti známého
i neznámého vesmíru.
Nejmocnější a nejkouzelnější bytosti všech dob.
Jsou to věštci Slunce a Měsíce.
[údiv všech]
[ticho]
[zacinkání talíře]
[hluboké zlověstné zakuňkání]
[hraje tajemná hudba]
[úleky lidí]
[písknutí hračky]
[zasyčení královny]
Zdravíme vás, občané Lumbrie.
Lumbrie… Lumbrie… Lumbrie.
[hudba utichne]
Vynikající služby, Lawrenci.
Dostaneš pět hvězdiček!
[zakuňkání]
Ó!
Pět hvězdiček? Ty ses zbláznil? Smrdělo to tam jako dušené zelí.
To se mi líbilo. Cítil jsem se jako doma.
[Ellian] Velectění věštci,
jménem Lumbrijského království vám děkuji za návštěvu.
Ty jsi patrně princezna Ellian.
To jsem já. Ta s tou korunkou.
Oslavenkyně.
Rádi tě poznáváme.
Jsem Luno.
A já jsem Sunny.
Zatím je to na dobré cestě.
Pojďme k věci.
Ve svém dopise jsi psala, že máš jisté problémy s rodiči?
Myslíš, že jsou…
[odkašlání]
Jak je nazvala, Sunny?
- Monstra. - Správně, monstra.
A proč si myslíš, že jsou tvoji rodiče monstra?
[nesmělé zasmání]
No…
[vrčení]
[úlek] Páni! To nebyl vtip.
Její rodiče jsou monstra.
Ano. Já vím, proto potřebuju po…
Tati, ne! To jsou naši hosté.
Hele, mami, na tebe to platí taky.
Myslel jsem, že je to metafora.
Myslel jsem, že to jen dramatizuješ.
- Proč bych to dělala? - Protože jsi puberťačka.
[vrčení krále]
Ehm…
- Kdo chce hračku? - [pískání]
Jo, aport!
[muž] Počkejte, pane…
Omlouvám se vám.
Dávají mi zabrat.
Princezno, já mám takový pocit,
že tví rodiče byli v Temném lese věčné temnoty.
Tak temném, že je to v názvu dvakrát.
No ano, byli.
Ale jak to víte?
Jedině tam se takové kouzlo nachází.
A jestli se brzy nepromění zase zpátky,
budou z nich příšery navěky.
Cože? Ne! Prosím, dělejte něco.
Ale ovšem, nejeli jsme sem v žabí tlamě pro nic za nic.
Podej mi mou hůlku!
Ehm…
- Ale já hůlku nemám. - Žertuješ? Kde je ta hůlka?
Vyměnil jsem ji za něco lepšího.
Co? Proč bys to dělal?
Mluvili jsme o tom.
- Opravdu mluvili. - Co to žvaníš?
- Tohle jsi mi nikdy neřekl. - Ale řekl.
- To jsou nové informace, co se dozvídám. - Říkal jsem to tolikrát.
[povzdech]
Tohle je přívěsek.
[hraje kouzelná hudba]
- [zašvitoření] - Taková univerzální hůlka.
Místo toho, abychom měli víc různých hůlek,
máme přívěsek, který dělá všechno.
Co bylo špatného na dosavadních šesti hůlkách?
- Zabíraly celý konferenční stolek. - [povzdech]
Vyslov příkaz a zmáčkni čudlík.
- Vyslovit příkaz? - Jenom to…
- Dělej, přívěsku! - Musíš to… Zkus zmáčknout a mluvit.
- Mačkám ten krám jako o život. - Musíš…
- Ale nic se neděje. - Ne, prostě musíš…
- Dej to sem! - Ne, už to mám.
Á!
Hraj. Hraj!
[hraje kouzelná hudba]
[troubení]
Kšá!
♪ Jak zbavit se té kletby, ♪
♪ co nepoznal náš svět? ♪
♪ Jak vyřešit ten problém ♪
♪ a obrátit ho zpět? ♪
♪ Tak slyšte názor správný. ♪
♪ My máme znalý vhled. ♪
♪ Kletbu zvládnem dřív, ♪
♪ než… ♪
[rachocení nástrojů]
[polknutí]
- Mami! - [zapředení]
[žbluňkání v žaludku]
[dávení]
- [zavrčení] - [údiv]
- [zavrčení krále] - [výkřik věštců]
- Ne! Ať jde ode mě pryč! - Pomoc!
- [Luno] Proto nikdy nechodíme ven! - [Ellian] Ne, tati! Dost!
- Pomoc! - Do tohohle hradu už nevkročíme!
Lawrenci! Pomoc!
[křik věštců]
Počkejte! Prosím, vraťte se!
Ne!
Nechoďte!
[zadunění v dáli]
Co jsi to provedl?
To byla šance, jak to kouzlo zlomit.
[povzdech krále]
[hlasité oddechování]
Ellian.
Sluníčko.
Je mi to moc líto.
Začněte s přípravami.
Stanu se královnou.
[hraje zasmušilá hudba]
Mami?
Tati?
[švitoření]
[Ellian] Mami?
Omlouvám se, že jsem se naštvala.
Nevěděli jste, co děláte.
No nic, ještě mám narozeniny.
[odfrknutí]
Na, tady je dort.
[spokojené vrčení]
[povzdech]
Tolik se mi po vás stýská.
[údiv]
[zafunění]
Mami?
[povzdech]
[hudba utichá]
[hraje dlouhý tón na klavír]
[hraje jemná klavírní hudba]
♪ V komnatách, ♪
♪ chlad a stíny. ♪
♪ Vítr zpívá v zádveří. ♪
♪ Kdekdo plách, zbytek práci má. ♪
♪ Jen stěží se pak uvěří, ♪
♪ že tu dřív ♪
♪ vládlo štěstí. ♪
♪ Zněl tu smích, každý úsměv znal. ♪
♪ Je to div, ale láska v nás ♪
♪ vždy zažehla ten jas. ♪
♪ V těch síních plných krás ♪
♪ teď sama kráčím. ♪
♪ Mám přání vcelku skromné, chci jen všechno vrátit zpět. ♪
♪ Já toužím vidět zámek tak jak dřív. ♪
♪ Když táta byl tu pro mne a mou mámu těšil svět. ♪
♪ Dojatí ♪
♪ v objetí. ♪
♪ Mám přání vcelku skromné, chci jen všechno vrátit zpět. ♪
♪ Chci s mámou, tátou zase šťastně žít. ♪
♪ Ty vzpomínky jsou dávné, přesto šla bych zpátky hned. ♪
♪ Dojemné ♪
♪ a nádherné. ♪
♪ To zpátky toužím mít. ♪
♪ Odmala ♪
♪ bylo jasné, ♪
♪ že můj strach zmizel dávno pryč. ♪
♪ Neznalá sebe teď se ptám, ♪
jak sama najít mám ten klíč? ♪
♪ Ta spousta pravd a mouder, ♪
♪ ta řádka krásných dní, ♪
♪ co zůstaly mi známé. ♪
♪ O nich ale už jen sním. ♪
♪ Ty hvězdy a v nich přání, ♪
♪ která nocí stále zní. ♪
♪ Bloudí snad černou tmou? ♪
♪ Tohle trápí duši mou. ♪
♪ Mám přání vcelku skromné, chci to do pořádku dát. ♪
♪ A zase štěstí své chci zpátky mít. ♪
♪ Jen jeden den v tom domě, který bude láskou hřát. ♪
♪ Pouhý den. ♪
♪ Pak už nic. ♪
♪ Přiznávám, ♪
♪ chci jich víc. ♪
♪ Všechno mít, ♪
♪ jak znala jsem ♪
♪ to dřív. ♪
[hudba utichá]
[zafunění monstra]
- [zavrčení] - [úlek]
Ale ne.
[hraje dramatická hudba]
Ne.
Nezamkla jsem mříže.
- [skřehotání] - [vrčení]
[zabečení]
Ne, to ne.
- [cinkání zvonců] - [bekot]
[křik ženy]
[úlek]
[křik davu]
Monstra? A v království?
- Kde se tu vzala? - Já nevím.
Připravte prapor!
[křik Ellian]
Mami! Tati! Stát!
Tudy!
- [vrčení] - [bekot]
Ne. Ne!
Uzavřete náměstí! Za mnou!
[bekot]
Pozor! Držte pozice!
- Vaše Výsosti… - Co to děláte?
- Zůstaňte tu. - Stát!
[vrčení a syčení]
Nedělejte to!
Poslouchejte mě!
- Mami! Tati! - Princezno!
Vy tomu nerozumíte! To jsou mí rodiče.
Tohle je váš král a královna.
[údiv davu]
Generále Cardono, byli zakleti v monstra skoro před rokem.
To jsem měla vědět.
[vrčení]
Dost! Prosím!
[úlek davu]
- Rychle, síť! - [rachocení]
[vrčení]
[kňučení Flinka]
- [Bolinar] Princezno! - Jsi zraněná?
[hekání Ellian]
Dobrý.
- Jejich Veličenstva? - To je král a královna?
Možná kdysi byli,
ale teď už ne.
- [muž1] To jsou temné čáry a kouzla. - [žena1] Co se stalo?
[žena2] Proměnilo je to v monstra. Co když to promění i nás?
[muž2] Pravda. Co budeme dělat?
- Musíme odejít. - Já odejít nemůžu.
- Kam bychom šli? - Poslouchejte, my máme plán.
[žena3] Ale kdo nám teď vládne?
Trůnu se ujímá princezna.
[dav] Princezna?
Já mám princeznu rád.
Ano! Ale co bude s monstry?
S monstry?
Počkat! Ne, vy tomu nerozumíte.
Jakmile princezna Ellian nastoupí na trůn,
pošleme ta monstra někam velmi daleko.
- [dav] Ano! - Co? Ale to já nikdy nedovolím.
Generále, o tom jsme nemluvili.
Pro bezpečnost království a princezny je to nutné.
Nemusíte se bát.
Ta monstra už víckrát nespatříte.
Přijali jsme opatření.
Zavřeme je do pevných klecí.
- Do rozednění budou pryč. - [vrčení]
Flinku, musíme něco udělat. Musíme je zachránit.
- [bzučení a zvonění] - Hm?
Flinku, co to máš?
- [zvonění pokračuje] - [skřehotání]
[bzučení a zvonění]
- Dej mi to. Myslím to vážně. - [skřehotání]
Naval.
Proč pořád všichni musí pojídat to, co je důležité?
[heknutí Ellian]
- [skřehotání] - Hm?
- [zvonění pokračuje] - [úlek]
Nemůžu ho najít. Nemůžu ho nikde najít.
- Věštci! - [zašveholení]
Jen klid.
Kde jsi ho viděl naposledy?
- Haló? - Dobrý nápad.
- Nasedli jsme na žábu… - Haló?
Kdo je to? Zase jsi pozval svou matku?
Ne, to jsem já, princezna Ellian.
Mám ten váš přívěsek.
Vidíš? Já ti říkal, že jsem ho neztratil.
Víte, všechno se to tady hrozně zvrtlo.
Potřebuju, abyste se vrátili.
To ani náhodou. Už se k tomu hroznému místu nepřiblížíme.
- Luno! Ona má potíže. - Tak přijdu za vámi.
Pomůžete mi?
Na princeznu jsi dost neodbytná.
Ovšemže pomůžeme. Že ano?
Tak fajn, ale hodně štěstí s hledáním žáby.
Použij přívěsek, princezno.
Přenese tě přímo do Temného lesa věčné temnoty.
[voják] Rozkaz byl vydán. Odvézt monstra pryč.
Mockrát vám děkuju.
[hraje kouzelná hudba]
Vojáci!
- Stáhněte se! - [voják] Princezno?
Řekla jsem stáhnout.
[úleky]
- Fuj! - [ušklíbnutí]
- [úpění vojáků] - Musíme být trochu přesnější.
Ehm… Doveď nás k věštcům!
- [hraje kouzelná hudba] - [úleky vojáků]
- [úlek] - [vrčení]
- [úlek] - [voják] Pozor! Co se děje?
Já doufala, že to bude spíš jako teleportace.
[hraje dramatická hudba]
- Stát! Počkejte na nás. - [voják] Utíkají!
Něco potřebujeme.
Kočár.
Vozík. Cokoli.
[hraje kouzelná hudba]
[funění]
[výkřik]
[vrčení krále]
[vrčení monster]
Chtějí ukrást princeznu!
[Bolinar] Honem!
Zastavte monstra!
Vojáci, za mnou!
[křik]
[úlek]
Princezno!
[hraje dramatická hudba]
[hekání]
[úlek ženy]
Flinku! Na. Zdrž je.
[skřehotání]
[výkřik]
[šveholení]
[heknutí vojáka]
[švitoření]
[výkřik]
[výkřiky vojáků]
Zavřít bránu!
To ne!
Flinku, musíme projet.
[zašvitoření Flinka]
[hraje dramatická hudba]
- [údiv] - [údiv]
[údiv]
[hraje vítězoslavná hudba]
[troubení rohu]
[hekání]
To ne!
Flinku, trochu života!
[hekání]
[štěkot]
[Cardona] K noze! Sednout!
Bude to?
[hvízdnutí]
[Bolinar] Princezno!
[úlek]
My tě letíme zachránit!
Děkuju!
Nepotřebuju zachránit.
Proč si nedá říct?
Protože je puberťačka.
Teď ji prostě chyťte.
[křik Bolinara]
[křik]
Flinku? [úlek]
[hekání Bolinara]
[Ellian] Ale ne!
Mrzí mě to, Bolinare!
[Bolinar] To by mělo. Po tom, cos mi provedla…
Bolinare?
Jakožto důvěrný rádce a vážený mentor,
prosím, aby…
Co je tohleto?
A tohle?
[úlek]
Ne!
Počkat, když já jsem v tomhle těle, kdo je v tom mém?
[čmuchání]
[tiché skřehotání]
[výkřik]
[Bolinar] Ne! Ne, ne ne!
Ellian, pomoz mi. Jsem fialová krysa.
- To teď bude muset počkat! - [Bolinar] Co jen budu dělat?
- Dostaneš nás odsud! - [výkřik]
[hraje dramatická hudba]
[praskání větví]
[křik]
[vrčení monster]
[křik]
[křik obou]
[údiv]
[křik Ellian]
[heknutí Ellian]
[povzdech, úlek]
- Mami? Tati? V pořádku? - [Bolinar] Já nejsem.
Díky za optání.
- Uf, vyšlo to. Zvládli jsme to. - No to je paráda.
Jenže moje tělo je zpátky v království.
Ne! Nejezte mě, prosím.
Neměj strach, Bolinare.
Věštci to všechno napraví.
Ale jak je my dva najdeme?
[čmuchání]
Počkat. Dost. Co je to?
Cítím oregáno.
Taky bazalku.
A jemný nádech rozmarýnu.
A to jsou těstoviny!
No tak. Kdo by vařil těstoviny uprostřed Temného lesa?
No kdo? Kdo?
[hlasité zahoukání]
[hraje kouzelná hudba]
[houkání]
[smích věštců]
[hraje hravá hudba]
[Sunny] Co myslíš? Budeme zlobit a dáme si chleba?
[Luno] No, snědlo nás monstrum, takže si to zasloužíme.
[Sunny] Hurá, protože jsem ho už dal do trouby.
[Luno] Ty zlobidlo!
[Sunny] Ó, návštěva!
Konečně jsi tady.
[výkřik]
- Ach! Přivedla ta monstra. - [Sunny] Řekli jsme, aby přišla.
Nemohla si přece najít hlídání.
Princezno, ty jsi přišla.
Jo. Byla to fuška,
ale jsme tady.
A moc se omlouvám za to, jak vás máma tak trochu sežrala.
Už se to nestane. Že ne, mami?
Takže tady je přívěsek.
A jednejte.
- Jednejte? - Zlomte kouzlo.
Ale ne. Promiň.
Ten přívěsek jen přenáší. Neumí zlomit kouzlo.
- Co? - Ale vy ano, že?
- Bohužel to není možné. - Mě proměnit můžete?
Mě proměnit můžete?
Tebe taky ne. K prohození těl potřebuješ svou druhou polovinu.
- Ach jo. - A kdo by teda mohl rodičům pomoct?
Třeba čaroděj? Kouzelník? Nebo elf?
Nebo elf? Myslíš, že se všichni známe?
Jako že jsme všichni součástí nějaké magické mafie?
Nechtěla jsem…
Jeden elfí pár známe. Hrajeme s nimi kanastu.
Ale čarovat neumí.
Ani tu kanastu hrát neuměj.
Bůh jim žehnej.
Chcete říct, že není nikdo, kdo by to kouzlo zlomil?
To jsme neřekli.
No tak kdo?
- Oni. - Oni.
[vrčení krále]
[skřehotání]
Oni? Šplouchá vám na maják? To snad ne.
No, to se asi nestane.
Spíš řekněte mně, co mám dělat, a já to udělám.
Tak to ale nefunguje. Jen oni kletbu zlomí.
Jak?
Společně se vydají na vzrušující výpravu
Temným lesem věčné temnoty.
Není tu cesta.
- Povedou je světýlka. - Jenom chvíli. Jsou mihotavá.
Vy si z nás utahujete?
- Objeví cesty skrz hory. - Se spoustou vratkých útesů.
- Přebrodí řeky. - Ha! Spíš smrtící peřeje.
Překonají duny.
Och, to horko. A není to suché horko.
- A pak musejí… - [Sunny] Počkej, nech nás domluvit.
Jestli je to pravda, tak už rodiče neuvidím.
Je to… beznadějné.
Skvělý.
[povzdech]
Chudinka.
Princezno, není to beznadějné.
♪ Pokud bloudíš v tmách… ♪
♪ A vše… ♪
♪ Se zdá zlé být! ♪
♪ Stačí malý svit. ♪
♪ A s tím ♪
♪ už víš, kam jít. ♪
♪ Tak zkus ♪
♪ zachytit záblesk spásný. ♪
♪ Braň ho a střež. ♪
[Sunny] ♪ Je v něm víc, než se zdá. ♪
[Luno] ♪ Moc má. ♪
♪ Jiskru světla měj, z ní pak smí být i zář. ♪
♪ Která světlo dá ti v tmách, kde smích skryl tvář. ♪
♪ Tím víc, čím více směr svůj ztrácíš. ♪
♪ Zapoj svůj um. Důvěřuj snům, co znáš. ♪
♪ Nastane bum! A pak už jasno máš. ♪
- ♪ Světlo své chraň. ♪ - ♪ Světlo své chraň. ♪
[Luno] ♪ Stále ať svítí. ♪
♪ Světlo své chraň. ♪
♪ Drž ho a braň… ♪
♪ …životem svým. ♪
♪ Když už ho máš, stále se snaž. ♪
♪ Do té tmy zlé naději dáš. ♪
♪ Světlo své chraň, drž a braň, ♪
♪ to se ví! ♪
To je metafora?
Metafora, nemetafora!
Potřebuješ skutečnou kapku čisté záře.
Obávám se, že má pravdu.
Tví rodiče jsou monstra, protože ztratili světlo.
Musí se jim vrátit a rychle.
♪ Když ti zhasne zář, tak tma jde blíž a blíž. ♪
[Sunny] ♪ Ukradne ti tvář a pak už málo víš. ♪
♪ Tak běž! ♪
♪ Dřív, než nám všichni zhasnou. ♪
♪ Jiskřičku měj, směj se a dej ji dál. ♪
♪ Stačí jen blik, vrátí se zpátky král. ♪
[Sunny] ♪ Světlo své chraň. Dobře ho chraň, v tobě už svítí. ♪
♪ Světlo své chraň. Dobře ho braň, ♪
♪ slyš radu mou. ♪
♪ Svítí a žhne, s tmou brzy hne, ♪
♪ přinese zář krásného dne. ♪
♪ Světlo své chraň. Drž a braň záři svou. ♪
[Sunny] Vidíš to?
Vysoko na vrcholu poslední hory je Jezero světla.
Navrátí rodičům lidskost.
Musí do toho jezera vstoupit.
Ale pozor na temnotu.
Živí se temnými pocity.
Pořád roste a roste, dokud tě nepohltí.
To není problém. Já žádné temné pocity nemám.
Každý má temné pocity. Záleží, co s nimi uděláš.
Chápu.
[údiv]
Mami? Tati? Za mnou!
♪ Světlo své chraň. ♪
- ♪ Zlé zvrátí. ♪ - [věštci] ♪ Dobře ho braň. ♪
- ♪ Věci k dobrému vrátí. ♪ - ♪ Má svou daň. ♪
♪ Teď šanci mám, z ní nevycouvám. A se zlem půjdu se prát. ♪
♪ Toť názor můj. ♪
- ♪ Směr znám, snad pozdě není. ♪ - ♪ Za svým si stůj. ♪
♪ Jdeme dál a všechno se změní. ♪
♪ Kráčej stále, jen dál a dále, ♪
♪ pak skákej, létej a pluj. ♪
♪ Za tou září se skrývá směr tvůj. ♪
♪ V té záři se skrývá směr tvůj. ♪
♪ V záři se skrývá směr tvůj. ♪
[hudba v gradaci končí]
[cinknutí minutky]
To je chleba!
[zahoukání]
[hraje kouzelná hudba]
[broukání Ellian]
Z čeho máš takovou radost?
Že jenom stačí dovést mé rodiče k Jezeru světla.
- Slyšel jsi věštce. - Ano, slyšel.
Taky říkali: „Pozor na temnotu.“
A ještě k tomu, že ji přitahujou temné pocity.
Mě si vezme jako prvního.
[úžas] Podívej, tam je další maják.
- Ale dostanem se tam jedině tudy… - [šustění křoví]
[úlek]
Už nás to našlo.
Prosím, ušetři mě, temnoto. Jsem malý a bezvýznamný.
[zaúpění]
[dramatický efekt]
[hraje kouzelná hudba]
[oddechnutí]
Uklidni se, Bolinare.
Doprovázejí nás obří monstra.
Ať už je temnota cokoli, bude se nás bát víc.
No jo, jsou to velcí, stateční ochránci.
[zahvízdání] Mami, tati, jdeme. Honem!
[hraje zlověstná hudba]
- [Ellian] Vojáci. - [Bolinar] Ano!
Rychle! Všichni tam dolů.
[vrčení monster]
[Ellian] Pšt!
Přestaňte chrčet.
Počkat, kde je Bolinar?
[Bolinar] Pomoc!
Pomoc! Tady jsem! To jsem já, Bolinar!
- Nevypadám jako já, ale jsem to já! - Ani hnout.
- Jsem s princeznou! Jsem tady! Pomoc! - [Ellian] Bolinare!
- Bolinare, buď zticha! - [heknutí]
[hekání obou]
[vrčení příšer]
Jestli nás najdou dřív, než se rodiče promění zpátky,
vyženou je.
To už nejsou oni. Nejsou král a královna.
Princezno, Lumbrie potřebuje vládce.
Ano. A nejlepší způsob, jak dát Lumbrii vládce,
je zlomit kouzlo a vrátit krále a královnu.
Okamžíček, kde jsou král a královna?
[vrčení monster]
Mami? Tati?
Počkej! Počkej na mě.
[štěbetání ptáků]
Hm?
[štěbetání ptáků pokračuje]
Páni.
[vrnění]
Ozvěna!
[ozvěna]
Ozvěna.
[ozvěna]
Koukněte se.
♪ La, la, la, la. ♪
- [ozvěna] - [smích]
Dobře, tati, zkus to. [ozvěna]
[zavrčení]
[smích] Hezky, tati.
[chrčení]
♪ La, la, la. ♪
- [broukání královny] - [smích]
[broukání monster]
Mami, to je skvělý.
Teď ty, Bolinare. Řekni něco.
To radši smrt.
[ozvěna]
[údiv, zavrčení]
[rychlé švitoření]
[zavrčení]
[Ellian] Pšt!
Už žádné rozzlobené zvuky.
Buďte jen milí.
Jsou to zvířata. Nerozumí ti.
Jsou to mí rodiče a vědí, co říkám.
[švitoření]
[zavýsknutí]
[hraje dramatická hudba]
- [řev] - [zavrčení]
Ne!
[zavrčení]
[úlek]
[vrčení]
Ne! Ztište se trochu!
[vrčení monster]
Přestaňte!
[ozvěna]
- Mami! Tati! Jen to zhoršujete. - Nerozumí ti, princezno.
- Tvoji rodiče už tu nejsou. - To neříkej.
Ne, pleteš se. Oni tam jsou. Musí tam být.
Počkej!
- Dost už! - Princezno!
[hraje dramatická hudba]
Proč se pořád perou?
Proč je nemůžu zastavit?
[hraje zlověstná hudba]
Temnota. Už si pro mě jde!
Počkat, ona si nejde pro mě. Ona si jde pro tebe.
Říkala jsi, že nemáš temné pocity.
Myslela jsem, že nemám.
[hraje dramatická hudba]
Rychle! Zmiz odtamtud!
Pomoc!
[ozvěna]
[křik]
- Ho… - Ho…
- Holčičko! - Holčičko!
[ozvěna]
[údiv]
- Holčičko! - Holčičko!
[ozvěna]
[hraje dojemná hudba]
Mami! Tati! Vy mluvíte.
Ne, já nemluvím.
Ale tati, právě jsi promluvil.
Řekl jsi: „Ne, já nemluvím.“
Co je „ne“?
Co je „já“?
Co je „nemluvím“?
Hele, já říkám slova,
ale vůbec nevím, co znamenají, když mi vycházejí z úst.
[smích] Tati, mluvíš! A co ty, mami?
- Holčička. - Ano!
Ano, jsem holčička. Tvoje holčička.
Holčičko, poslouchej, jak mluvím.
Líbí se mi, jak můj hlas zní.
To je můj táta.
Holčička.
Ano, víš o mně taky ještě něco jiného?
Ten dort.
Pravda, taky jsem vám přinesla dort.
- Přinesla dort? - Já ráda.
- Počkej. - Bude dort teď?
- Ne. - [oba] Dort.
Hele, jestli máš dort, já se taky hlásím.
Já nemám dort.
[oba] Ach jo.
Ach jo.
Ale to nevadí.
Vy mluvíte! A určitě mi toho chcete tolik říct.
Chci ze sebe vypustit tekutinu.
No… jsou trochu jiní, než byli dřív.
Nemůžeš to brát pozitivně?
Já? Já jsem ten největší optimista.
[heknutí]
Hele! Tamhle je další maják.
Hej! Tekutina je ze mě vypuštěná.
[smích]
To gratuluju.
No tak, lidi,
teď se musíme vydat směrem k tomu světlu.
- Nech toho. - Ty toho nech.
- Ne, ty!
Hele! Nechte toho, oba dva.
To jste se z toho neponaučili?
Hádky v tomhle lese plodí zlé věci.
Takže odteď se nebudeme hádat. Dobře?
- Dobře. - Dobře.
Skvělé.
Teď se uklidněte a pojďte za mnou.
[vrčení obou]
[hraje radostná hudba]
Počkat! Počkejte na mě!
Počkej!
[král] Už tam budem?
[Ellian] Teď jsme vyšli.
[zavrčení krále]
Páni! Vidím na nebi koule.
[Ellian] Co? Jo, to jsou mraky.
Moje slovo je lepší.
[smích] Tak s tím souhlasím.
[údiv]
Co je to?
To je kámen.
Kámen.
Hezký.
Líbí kámen. Ó!
Velký kámen.
Lesklý kámen.
Malinkatý kamíneček.
Ó! Ptačí kameny.
[Ellian] Mami! Ty bobule nejez!
[královna] Nádhera. Co to je?
[Ellian] Motýlci.
Motýlci?
Ha! Nejsou to spíš „motálci“?
Ty ses pokusil o vtip?
[smích]
[radostná hudba pokračuje]
[smích všech]
[všichni] Juchú!
[Ellian] Tati! Počkejte!
[skřehotání zvířátek]
Bolinare, to je tak úžasné. Moji rodiče se vracejí.
Princezno, jsou to jen zvířata, která umí mluvit.
Nevědí, kdo jsi. Nevědí, kdo jsem já.
- Já! Jejich skvělý rádce. - Ne, vědí to. Uvidíš.
Vzpomenou si na mě. I na tebe.
Prdlajs. Pro ně bych se klidně mohl jmenovat lord Kaťata.
- Lord Kaťata. - Lord Kaťata.
Lord Kaťata.
- Lord Kaťata. - Proč jsem řekl lord Kaťata?
[královna] Je lord Kaťata unavený?
Lord Kaťata je dobrej.
Přestaň to říkat.
- Je lord Kaťata mrzutý? - Lord Kaťata je vždycky mrzutý.
Nejsem mrzutý.
No tak, neber si to tak.
[údiv]
Světlo. Dokázali jsme to. Jsme tady.
[povzdech Bolinara]
Konečně se vyspíme.
Ne, Bolinare, žádné spaní. Musíme se dostat dál.
Asi to chvilku potrvá.
A míříme k dalšímu majáku!
Ehm, maják!
Ukaž mi ten maják.
Ať se zjeví maják.
Maják pro čtyři, prosím.
Mohla bych sem dostat maják?
[povzdech]
No tak, kde je?
[chrápání]
[hraje zasmušilá hudba]
Co takhle moje jméno? Pamatujete si moje jméno?
Hm.
[král] Já ano.
Dortová holka?
Ne, tati, tak se nejmenuju.
Kde je to světlo?
Já vidím světlo.
Vidíš? Kde přesně?
To jsou hvězdy, mami.
Hm.
Hezké.
Jo… to jsou, že jo?
Dívávali jsme se na ně.
♪ Víš, kdysi hvězdy velmi lákaly nás. ♪
♪ Tys řekla jen, ♪
♪ že láska vytrvá. ♪
♪ Tak krásný sen. ♪
♪ Vidím nebe hvězdné… ♪
Ano.
♪ Slyším zvuky něžné. ♪
Já taky.
♪ Radost velkou cítím, ♪
♪ jak jsou hvězdy blízko nás. ♪
♪ Já vážně netuším, ♪
♪ jen sem tam vzpomínky mě míjí, šeptají. ♪
Jen dál.
♪ Kolem víří, šeptají. ♪
♪ Co říkají? ♪
- ♪ Zalykám se smíchem. ♪ - ♪ Co vlastně říkají? ♪
- ♪ Moje duše jásá. ♪ - ♪ Jenom víří. ♪
- ♪ Chvíle víc, než krásná… ♪ - ♪ Stále marně vzpomínám. ♪
♪ Hvězdy září v temnotách. ♪
♪ Už se ke mně slétají, jak vzpomínám. ♪
- ♪ Vzpomínám si matně… ♪ - ♪ No, jen si vzpomeň. ♪
- ♪ Na ty chvíle štěstí. ♪ - ♪ Ty se ti jenom nezdají. ♪
- ♪ Světla do tmy září… ♪ - ♪ Stále tu jsou. ♪
♪ K nám se tiše obrací. ♪
- ♪ Já stále netuším. ♪ - ♪ Víc, jen víc, však to půjde. ♪
♪ Kde vzít tu odvahu a sílu vzpomenout? ♪
- ♪ V sobě máš ji dál. ♪ - ♪ Stěží můžu dodechnout. ♪
♪ Nemůžeš to teď… ♪
- ♪ Kde mám ji brát? ♪ - ♪ …hned vzdát. ♪
♪ Jen dál. ♪
♪ Dík těmhle vzpomínkám já líp smutku unikám. ♪
♪ Dík vám. ♪
♪ Tak hledejme je dál. ♪
♪ Jen dál. ♪
[povzdech]
Ellian?
[údiv]
Znáš moje jméno.
Mami.
[údiv]
[hudba utichá]
Byli tady.
Vypadá to, že tu přespali.
Mám o ni takový strach, generále.
- Musíme najít princeznu co nejdřív! - [praskání]
- Co je to za zvuk? - [praskání pokračuje]
Bolinare,
co to zase jíš?
To je odporné.
Okamžíček…
To je stopa
z ořechů.
Bolinar zachytil stopu.
Skvělé, rádce.
Pátrači! Chci důkladný přelet nad touto oblastí.
[skřek]
A vy vyděláváte víc?
[zamručení]
[vrnění]
[zabručení]
- [král] Ellian. - [královna] Ellian.
[král] Ellian.
- To jméno se mi líbí. Ellian. - [smích Ellian]
Dobře, znáte moje jméno. Skvělé!
Poslouchejte, vy jste mí rodiče a já jsem vaše dcera.
Vy jste mí rodiče a já jsem dcera.
[smích] Ne, já jsem vaše dcera.
Hele, tamhle je.
No… a čí dcera jsem já?
Ničí.
[povzdech]
To nevadí, protože jsi můj táta.
- A ty jsi moje dcera. - Ano, přesně tak to je.
A ta krysa je dcera.
Ne, ta krysa není žádná dcera.
A taky to vlastně není ani krysa.
[údiv] Ty kryso!
- Jsem zmatenej. - Co to děláš?
- Necháváš stopu. - To není pravda.
- Takhle k nám dovedeš ty vojáky. - Fakt si to myslíš?
- Dobře. - Ne.
[Ellian] Žádné podrazy, žádné stopy.
Jdeš s námi k tomu majáku.
Otázka pouze zní, dostaneš se tam sám po svých,
nebo mám poprosit mámu, aby tě tam odnesla v puse?
- Klidně tě ponesu. - Můžeš mi věřit. Jsem loajální.
Jo, ale ke komu?
[dunění]
- [kouzelná hudba] - Co?
- Co se děje? - Propadáme se.
No to vidím. Ale proč se to děje?
Jak to mám vědět? Jen mě zachraň.
[hekání]
[vrčení]
Mám písek, kde by neměl být písek.
Proto mám ráda kameny.
[hekání krále a Ellian]
Rychle, tati! Běž ke kameni.
[hekání, oddechnutí]
[dunění]
Dobře, je to takhle,
abychom měli šanci to přežít, musíme zůstat ve světle.
Ne, je tu mnoho koulí. Je to nebezpečné.
Půjdeme tudy. Po té pevné, zelené zemi.
Mami, to je velká dálka.
Ne, musíme jít rovně. Je to rychlejší.
Že, Ellian?
Budeme rychlejc mrtví. Řekni mu to.
Nebudeme mrtví, když budeme rychlí. Ellian, jdeme.
Tati, musíme společně vybrat cestu.
- Vybrali jsme tu moji. - Tati, můžeš přestat?
- Ellian souhlasí s paní Monstrovou? - To jsem neřekla.
Ty se mnou nesouhlasíš?
- To jsem taky neřekla. - Ha!
- Ellian souhlasí se mnou. - Tati!
Proč Ellian souhlasí s panem Monstrem?
- Počkej, co? - Ellian má radši pana Monstra než mámu?
- Ano! - Ne! Nestav mě mezi vás.
Temnota! Blíží se!
[fanfára]
- Ale ne! - Oni nás našli!
Moje brnění.
A to je moje tělo.
To je moje tělo v mém brnění.
- Neblázni! - Ale… moje tělo!
- Proč musí být po tvém? - Nikdy mě neposloucháš!
Teď se to nehodí.
- Kupředu! - [zaržání]
[hraje dramatická hudba]
[hekání vojáka]
- Ellian, řekni, že se plete. - Ne, Ellian, to on se plete.
Mami! Tati! To vůbec není fér.
[výkřiky vojáků]
Stát! Ústup na pevnou zem!
Kdybychom šli mým směrem, už bychom tam byli.
Ne, měli jsme jít mou cestou.
- To je tvoje cesta! - Proč se pořád hádáte?
- Ellian, řekni, že mám pravdu. - Ellian je se mnou v bezpečí.
Ne, Ellian je v bezpečí se mnou.
- Nenuťte mě si vybírat. - [král] Ne, ty… Ne.
[hudba graduje]
[mňoukání]
[vrčení]
[mňoukání]
[královna] Ellian je v bezpečí se mnou.
- Ne, je v bezpečí se mnou. - Tati!
Můžeš nás tam dostat?
Ano, to bych mohl.
[hekání krále]
[výkřik Bolinara]
Doleva… doleva!
[mňoukání]
[heknutí]
To ne!
- Mami, můžeš mě tam odnést? - Spolehni se.
[dramatická hudba pokračuje]
[hekání Ellian]
Ne!
[hudba ubírá na tempu]
[hraje jemná hudba]
[mňoukání]
[oddechnutí]
[hraje kouzelná hudba]
- [mňoukání] - [odfrknutí]
- [fanfára] - [úlek]
[hraje dramatická hudba]
Musíme se tam nějak dostat. Ale jak?
- Vezmi ji. Já je zdržím. - Ne, s tebou je v bezpečí.
Já mám nápad.
[dramatická hudba pokračuje]
[hudba graduje]
- [hudba utichá] - [zaržání]
Co? Kam se jen poděli?
- [hraje tajuplná hudba] - [vrčení]
[voják] Tady nic, generále.
Prohledejte to tu.
Nemůžou být daleko.
No paráda. Moje tělo je fuč. Odjíždí mi s armádou.
Co když se věštci mýlí nebo to nevyjde?
Co když takhle zůstaneme navždy? Horší už to být nemůže.
Moje tělo, moje krásné tělo.
Bolinare, furt trucuješ?
[fňukání]
- Ano. - No tak, zkus držet krok.
Všichni se musíme dostat… Počkat.
Mami? Tati?
[ozvěna]
- To ne, ztratili jsme se. - [úlek]
[výkřiky]
- [hekání] - [dramatický efekt]
[křik]
- Princezno, ochraň mě. - Co?
[údiv]
Ó! To jsou flinkové.
Možná nám pomůžou.
[Bolinar] A jak? Že nás nakazí?
Promiňte. Ztratili jsme se.
Pomůžete mi najít rodiče?
Vypadají jako velká monstra.
Ne! Ne, jsou to hodná monstra.
[skřehotání]
To není dobré.
Řekni, že to nejsou hroby.
[skřehotání]
Co myslíš, že říkají?
[skřehotání pokračuje]
No, to je diplomacie.
Podělíme se o jídlo, a získáme si jejich důvěru.
Skvělé! Tak dobrou chuť.
Já? Proč já?
Protože ty jsi flink.
Já nejsem flink.
Já jsem na jídlo pes. Jsem vzácný host,
mám cit pro detaily, jemnost i vkus.
Jedl jsem dost velmi prazvláštních chodů.
Však tohleto je zkrátka hnus.
♪ To se mi hnusí. ♪
♪ Tyhlety hnusy. ♪
♪ Já do své pusy ♪
♪ nechci si vzít. ♪
♪ V křečích se válím. ♪
♪ Radši se vzdálím. ♪
♪ Já vážně mám ♪
♪ tohleto sníst? ♪
♪ Asi to překonám. ♪
♪ Zdá se to být chuťový hit a průšvih se nekoná. ♪
♪ Kdo z nebe sklep ten lahodný lep? ♪
♪ Rychlí se tep, když kousek si dám. ♪
♪ Snad kopr v tom mám? ♪
♪ Či tóny máty? Netuším sám. ♪
♪ Vážně to překonám. ♪
- ♪ Snadno to překonám. ♪ - [Ellian] Ne, počkat!
♪ Chci to už jen jíst každý den. Tu touhu už neschovám. ♪
♪ Kdo by to řek, že ten mastný flek na žaludek vliv tak příznivý má? ♪
♪ Každý ať aspoň kousíček si dá! ♪
Bolinare, nezapomeň se zeptat na cestu!
Zeptám se, princezno.
Nakonec.
♪ I když snil jsem o jinačím žití, ♪
♪ nemám důvod se bát. Nejsou zlí. ♪
♪ Možná nějakou infekci chytím, ♪
♪ přesto vím, že mi nic nehrozí. ♪
- ♪ Po pádu vstávám. ♪ - [nadšené jásání]
♪ A nepřestávám ♪
♪ čelit těm zprávám, že je to fuj! ♪
♪ Když jsem tak sdílný, ♪
♪ ten pach je silný. ♪
♪ Alespoň je ♪
♪ jen můj. ♪
♪ Vážně to překonám. ♪
♪ Navždy to překonám. ♪
♪ Jen šťávu pij, pak klidně žij. To s nadšením vykonám. ♪
♪ Nechutné snad, chci světu se smát ♪
♪ a volno si dát, už nechci se bát. ♪
♪ Všechno překonám, vlastně mám to rád. ♪
Bolinare, co to do tebe vjelo?
♪ Jak jen to říct? Už nic mi nebrání. ♪
♪ Můžu jen spát a cpát se larvami. ♪
♪ Ten hnus. Ten sliz. Ten ráj, co mám. ♪
♪ Teď ještě kousek já si dám. ♪
♪ Vážně to překonám. ♪
♪ A dokud neskonám, ♪
♪ můžu je mást, když budu třást dokola vším, co mám. ♪
♪ A když už chlap mé postavy zvládl ten veliký pád ♪
♪ a může se smát, ♪
♪ změna každá se směšnou může zdát. ♪
♪ Já zvyknu si lehce odteď na všechno ♪
♪ tak rád. ♪
- [píseň končí] - [jásání flinků]
Mami! Tati!
♪ Na to bych si zvyk. ♪
[pod vousy] ♪ Na to bych si zvyk. ♪
Ten nový Bolinar se mi líbí.
- [skřehotání flinků] - Ou!
Děkuju!
[hraje dojímavá hudba]
[povzdech]
[mňoukání]
[údiv]
[mňoukání, předení]
Jé!
[zasmání]
[zachrochtání]
Mami!
[mňoukání]
Mami, co to…?
Dobře, postav mě.
[smích]
Myslíte, že jste siláci?
- [hravé vrčení] - Tak pojďte! Ukažte, co umíte.
[smích]
- [vrčení] - [mňoukání]
[zabručení]
Hm?
[smích Ellian pokračuje]
Má ráda dorty.
[Ellian] Jo!
[smích Ellian]
[údiv]
[dojímavá hudba pokračuje]
Dcera.
[údiv]
[král] Ellian
je má dcera.
Naše dcera.
Mami? Tati?
Už jste to vy?
- Ó, Ellian! - Jsi naše dcera!
Jste zpátky!
[smích]
Chyběli jste mi.
Ach ty moje holčičko.
[hraje dojemná hudba]
Ellian, miláčku.
[smích všech]
Ellian, měla jsi pravdu.
Celou dobu byli uvnitř.
Vaše Výsosti,
princezna to s vámi nikdy nevzdala.
[povzdech]
Ty jsi tak úžasná.
[mňoukání zvířátka]
Jezero světla!
Tamhle to je!
[nadšený smích]
Pojďte!
[hraje velkolepá hudba]
Jo!
Juhú!
[hudba utichá]
Zvládli jsme to.
[smích] Zvládli jsme to!
[hraje vítězoslavná hudba]
[hraje kouzelná hudba]
[smích]
Pojďte sem! Světlo vám neublíží.
[smích]
[hraje zlověstná hudba]
Musíš to omílat pořád dokola?
Ne, to ty.
Pořád mi skáčeš do řeči.
Mám snad zadržovat dech, dokud se ty nedostaneš k věci?
A je to tady. Každý nesouhlas bereš jako urážku.
Je to moje chyba. Zase za všechno můžu já.
[oba] Tak jako vždycky.
[vrčení]
[hraje zasmušilá hudba]
Och.
Tak takhle se to stalo.
Je to všechno naše vina.
Ten hněv
nás dočista pohltil.
[smích]
Co tam dělají?
Nechovali jsme se k sobě hezky.
Haló! Tak na co čekáte? Pojďte za mnou.
Co je?
Ellian,
pamatuješ si, jak moc jsme se hádali, že jo?
Všichni se hádají.
My daleko víc.
Jenom proto jsou z nás monstra.
Stačí vstoupit do světla. A bude to dobrý.
Nemůžeme.
Jak to, že nemůžete? Vy nechcete být lidmi?
Ovšemže to chceme.
Jenom už nechceme být těmi samými lidmi.
Tomu nerozumím…
Ellian,
my už nemůžeme být spolu.
Nemůže být všechno tak, jak bylo předtím.
[hraje dramatická hudba]
Ellian, dej nám chvilku.
Musíme s matkou vymyslet, co budeme dělat.
Jak to s námi teď tedy bude dál?
Co vy budete dělat?
Co budete dělat vy?
Ellian.
[hekání]
Ellian!
♪ Tak to je vše, konec, ahoj! Já jsem jen stín? ♪
Ellian, prosím.
♪ Já nejsem nic. Prohraný boj, jsem jenom stín? ♪
♪ Už tolik ztrát a strastí, pádů, pastí, ♪
♪ zvládla jsem a co teď s tím? ♪
♪ Jsem jenom stín! ♪
- Ellian! Musíš pochopit… - Ne! Teď už ne!
♪ Stárnout a růst vždy bez vás dvou, to bylo zlý. ♪
♪ Srdce mé teď z hrudi mi rvou. A kde jste vy? ♪
♪ Všechno jsem zvládla s klidem, ♪
♪ s láskou k lidem. ♪
♪ Tak, a co mám za to, vím. ♪
♪ Jsem pro vás jen stín. ♪
Ellian!
♪ Osamělá rána mít, ♪
♪ v temné noci zkoušet spát. ♪
♪ Do mé duše strach se vkrad, že můžu vstát ♪
♪ a neobstát. ♪
♪ Vina, která ví, že svět je na pohled ♪
♪ jen temné místo lží. ♪
- Ellian? - ♪ Kde mám brát, když sled mých ztrát ♪
♪ se smutkem zamlží? Už dost! ♪
♪ Nechci mít vděk, chtěla bych jen rodiče mít. ♪
♪ Čekáte snad, že je to sen? Už nemám ten klid. ♪
♪ Nezajímám vás ničím, ♪
♪ jste stvůry zlé, co ničí. ♪
♪ Dost! ♪
♪ Ten plán byl jenom tvůj a tvůj. ♪
♪ Já jsem jen stín. ♪
Ellian!
♪ Já jsem jenom stín. ♪
Prosím, mluv s námi.
♪ Jsem jenom stín! ♪
[výkřik]
[rodiče] Ellian!
Máme tě rádi!
Slova!
Já už vám nevěřím.
Když nemilujete ani sebe,
co asi cítíte ke mně?
Myslí si, že ji nemáme rádi.
Ale ne.
[dramatická hudba graduje]
- Ellian! - Ellian!
[hekání]
- Máme je! - Na ně!
Jdem!
[vrčení]
[křik vojáků]
Vojáci, nenechte je utéct!
[výkřiky vojáků]
Odveďte je tam, kde se po nich navždy slehne zem!
[tlumené vrčení]
Kde je princezna?
[mručení Flinka]
Bolinare, prohledejte s vojáky údolí.
My zatím prohledáme pole.
[zaúpění Flinka]
[úlek]
[hraje dramatická hudba]
Ale ne!
[hraje hrozivá hudba]
[hraje dramatická hudba]
[hudba graduje]
Co?
Flinkové, na ně!
[švitoření]
[výkřiky vojáků]
- [úlek] - [hekání]
[skřehotání]
- Princezno Ellian! - Ellian!
- Ellian!
[fanfára]
Možná našli princeznu.
- [křik vojáků] - [dávení]
[dávení]
[skřehotání flinků]
- [úlek] - [křik]
[úleky]
- Co se to děje? - Oni nás přeflinkli!
Flinku, brachu, potřebujeme tvou pomoc.
[válečný pokřik]
[cinkání klíčů]
Nechává monstra pláchnout.
Zastavte ho!
[válečný pokřik]
Stát! Nazaro! Generále! To jsme my!
Vaše královna a král!
- Královno Elsmer. - Vaše Veličenstvo.
Jsem ráda, že jste zpátky, ale nevíme, kde je princezna.
- Ellian je v té bouři. - Musíme ji zachránit.
- Zachraňte naši dceru! - Jsme s vámi, pane.
Kupředu!
Vy jste věděl, že jsou uvnitř?
Proč jste nic neřekl?
- Protože ztratil řeč, má drahá. - [zaskřehotání Flinka]
- [král] Ellian! - [královna] Ellian!
[oddechování]
[královna] Nemůžeš to mít, jak to bylo.
- [král] Nemůžeš to mít, jak to bylo. - [královna] Nemůžeš to mít, jak to bylo.
[král] Nemůžeš to mít, jak to bylo.
[král a královna] Nemůžeš to mít, jak to bylo.
[vzteklé hekání]
[hekání Ellian]
[oddechování]
[hekání Ellian]
Ellian!
[hekání pokračuje]
Ztrácíme naše dítě!
Musíme něco udělat.
[hraje dojemná hudba]
Světlo.
Ano.
[hraje velkolepá hudba]
[hekání]
[křik]
[hekání]
[hraje dojemná hudba]
[oddechování]
- Ellian! - Není ti nic?
- Tolik jsme se báli. - Ellian, moc nás to mrzí.
♪ Veliký klam, že jde jen o nás dva? ♪
♪ Nejsi jen stín. ♪
♪ Odpustíš nám, že šlo jen o nás dva? ♪
♪ Nejsi jen stín. ♪
♪ Měli jsme být… ♪
♪ …vlídnější. ♪
♪ A ne jenom míjet všechno zlé. ♪
♪ Nám jde o štěstí tvé. ♪
Měla jsi pravdu, Ellian.
Měli jsme být lepší.
♪ Přehlédli jsme trápení. ♪
♪ Řekli slova tíživá. ♪
♪ Neříkali jsme ti všechno, co nás někdy bolívá. ♪
♪ Měli jsme hned vstát a prát se s tím. ♪
♪ Jsi poklad náš, to teď už vím. ♪
♪ Měli jsme ti pravdu říkat stále, ♪
♪ že milujem tě víc, ♪
♪ než dokážeme vyslovit. ♪
♪ Snad budeš nás dál ráda mít! ♪
To nejlepší z nás jsi ty.
Vždycky to takhle bylo.
Mrzí nás, že jsi měla pocit, že to tak není.
♪ Mé přání vcelku skromné bylo všechno vrátit zpět. ♪
♪ Však trable přijdou, když je nečekáš. ♪
♪ Ty změny víc než drobné zvládnou napravit náš svět. ♪
♪ Neměj strach. ♪
♪ Sílu máš! ♪
[hraje dojemná hudba]
♪ Vím, cesta zpátky není, ale spolu dál chcem žít. ♪
♪ My společně už zjistíme, co s tím. ♪
♪ I píseň v novém znění může stejně krásná být. ♪
♪ A v ní se ptám. ♪
♪ Máš mě rád? ♪
♪ To se ví! ♪
♪ Napořád! ♪
♪ Vše může být… ♪
♪ Jak bývalo ♪
♪ to dřív. ♪
[hraje velkolepá dojemná hudba]
[hraje jemná hudba]
Mami!
Mé děťátko!
- Tati! - [zasmání]
Ellian! Miláčku!
[hraje triumfální hudba]
O ROK POZDĚJI…
[švitoření]
[smích a povzdech Ellian]
Teď už je tady všechno jinak
a přiznávám, že jsem pochybovala.
Ale je pravda,
že rodiče na sobě hodně pracovali a život jde docela dobře.
Máme pár změn.
Takže pro začátek, máma bydlí tamhle.
A táta bydlí tamhle.
A ani u jednoho si neuklízím pokoj.
[zasmání]
Pořád mi to teda vyčítají, ale to je vlastně docela fajn.
- [vystřelení světlice] - [Ellian] Ale ne!
- Princezno Ellian. - Nazaro.
Vím, že jsem slíbila, že nezapálím světlici,
ale král a královna žádají o audienci.
Co?
Jako tu velkou.
Všechno nejlepší!
[zatroubení]
[zaskřehotání]
Jenom tam běž, sluníčko.
- Překvápko. - Všechno nejlepší!
- Letos to je neformální. - Jo, hlavně taky v rodinném kruhu.
[smích chlapce]
Předej dárek, malý Joe.
- [štěkot] - [smích]
K noze!
Princezno, mám dobré zprávy.
- [rachot] - Archiméde, ne!
Blahopřeji vám, princezno!
- [smích] - [švitoření]
Flinku, chlapče, něco pro tebe mám.
- [švitoření] - Tobě to sluší, Flinku.
- [dunění] - [úlek lidí]
- Zdravíme tě, princezno Ellian. - Věštci!
Musíme říct, že jsme na tebe pyšní.
A kdyby se ještě někdo proměnil v monstrum,
prosím, nikdy
nám neváhej zavolat.
[smích Ellian]
- Procházíme! - Všechno nejlepší, zlatíčko!
Mami! Tati!
Víme, že jsi loni nemohla létat tak často, jak jsi chtěla, tak…
Jsme si mysleli, že bys měla létat stylově.
Tohle je to nejúžasnější sedlo.
Páni! Poleťme ho vyzkoušet.
- Ellian, v devět buď doma. - Tati, mám narozeniny.
Fajn, v deset.
Dám ti vědět, až se vrátí domů.
[hraje dojemná hudba]
[švitoření]
♪ To je můj svět. ♪
- Přívěsek! - ♪ Má spoustu chyb. ♪
[výkřiky věštců]
♪ Ale má věci, co fungují líp. ♪
♪ Rodiče mí ♪
♪ od sebe jsou. ♪
♪ Společné chvíle nám báječně jdou. ♪
♪ Vládne klid, kdekdo jásá, ♪
♪ můžem už zavřít krám. ♪
♪ To, o čem sním, dobře už vím. Rodiče mají mě rádi. ♪
♪ To bude let, vyrazím hned. ♪
♪ Rodiče mají mě rádi. ♪
♪ Nehledám skrýš, chci letět výš. ♪
♪ Rodiče mají mě rádi. ♪
♪ Fakt příšerně rádi. ♪
♪ Vím, rodiče vzácné ♪
♪ já mám! ♪
[píseň končí]
ZAKLETÍ
[hrají rytmické perkuse]
[hraje pomalá klavírní verze písně „V komnatách“]