TROLLBUNDET
Ja!
Hei, Ellian! Vent!
Det er prinsesse Ellian. Åpne portene.
Ja!
Kom igjen. Nei, ikke blusset.
Igjen? Ellian, du kom nettopp ut.
Beklager.
-Plikten kaller. -En prinsesses glamorøse liv.
Det går bra. Vi sees i kveld på bursdagen din. Forrige var episk.
Ja. I år blir det bare familien.
Superavslappet.
Supersmått.
Det er ikke likt deg.
Jeg er 15. Jeg er en ekte tenåring nå.
Så jeg vil være mer sammen med foreldrene mine.
Hvis du vil henge senere, er vi på markedet.
-Ha det! -Kom igjen!
Flink jente.
Prinsesse Ellian!
Jeg lovte å ikke bruke blusset, men…
Minister Nazara.
Deres Høyhet.
Kongen og dronningen ber om audiens.
Som i "audiens" audiens?
Som i en stor en.
Henge på markedet med vennene mine? Det er det jeg burde gjøre.
Men kan jeg?
-Prinsesse! -Nei.
Kom igjen, Flink. På'n igjen.
Her er mitt hjem
Sånn står det til
Mine foreldre har gjort som de vil
Når ikke fram
Får bare pes
Hva enn jeg sier Får jeg snerr og fres
Ja! Er prinsesse
Er ikke så elegant
For et par ting tramper omkring Mine foreldre er monstre
Sånn helt ekte monstre
Det er sant
Denne hemmeligheten ødelegger klærne mine.
Beklager, minister Bolinar.
-Pappa! Mamma! -Nei, vær så snill!
-Om dette kom ut… -Slem konge. Slem dronning.
Slapp av. Jeg er på saken.
Sånn, ja. Her borte.
Flink dronning.
Helt til i fjor
Var alt normalt
Plutselig kom det Et mørke totalt
Så sa det pang!
Alt bare snur:
De kom tilbake forvandlet i bur
Når det gjelder den kuren
Er den ikke hos oss
Ja det har vært rart, må være smart Når man skal takle to monstre
To rampete monstre som sloss!
Og du tror kanskje dine er sprø
dumme og stress
Stae som få Står altfor nær
Sta som muldyr
Går over styr
De to her er ikke til å tro
Noen ganger tror jeg
At de knapt er klar over at jeg er her!
Hun er så snill
Bra hun er sta
For hun må takle Ja du vet hva
Får aldri ros
Kun overtramp
Selv om hun smiler Så er det en kamp
Mens hun er flink og moden
Går de voksne berserk
-Skaffer dem fôr -Hun gjemmer spor
Etter noen monsterforeldre
Å dekke for monstre er herk
Så derfor er det mye å få gjort
Tiden den flyr
Møter i fleng For vi bygger på spreng
Jeg stiller opp Går ikke lei
Og ja, det hender jeg vil dra
-Men noen må gjøre det som trengs -Prinsesse Ellian!
Og noen blir alltid meg!
-Har du gjort leksene? -Jeg gjør det etterpå.
Du ødelegger livet mitt.
Hadde vært fint
Å kun en dag
Ha to foreldre som vil sjefe og snoke
Strenge det går Litt teite? Ja det er greit
Men mine får jeg ikke De bare unngår blikket
Det er ikke lett, det er fælt
Uansett, her er mitt liv!
Har jobbet og slitt
Under en skygge vi ikke blir kvitt
Kan ikke tro
At det går an
Men jeg håndterer det meste jeg kan
Jeg må fortsette å håpe
Til en løsning er klar
Må huske på selv om de nå Ligner så veldig på monstre
Raser og flyr, snarsinte dyr
Har vært uheldig med monstre
Inni et sted Følger de med
Er ikke egentlig monstre
De er jo ikke monstre!
Jeg vet de ikke er monstre!
Men de er noen monstre
I dag!
-Åpne døren! -Å, nei.
-Det er general Cardona, igjen. -Jeg vil møte kongen og dronningen. Åpne!
-Mamma, pappa! -Vi kan ikke holde henne unna for alltid.
Jeg vet det. Men tenk på hva hun hadde gjort.
-Slipp oss inn! -Hun er ikke akkurat behersket.
-Åpne døren! -Men hva kan vi si nå?
Vi har brukt alle mulige unnskyldninger.
Statsbesøk.
Arbeidskonflikt.
Handelsmøte.
Tillat meg. Jeg er tross alt kommunikasjonsministeren.
Det talte ordets mester.
Koloskopier.
Mesterlig.
Jeg er tilbake i morgen.
Og denne gangen skal jeg se dem.
-Dette kan ikke fortsette. -Jeg vet det.
Ett år har gått, og vi har fortsatt ikke klart…
Å bryte forbannelsen, jeg vet det.
Hva skal vi gjøre?
Å, nei. Hva nå?
Presenterer den kongelige postmester.
Jeg har en oppdatering om beskjeden din til oraklene for sol og måne.
Å! Har de svart?
Som du vet bor oraklene i Den mørke skogen av evig mørke,
det mest utilgivende sted.
Derfor sendte jeg mine åtte beste fugler for å påse at beskjeden ble trygt levert.
Bra! Fikk de den?
I skogen spiste sju av åtte fugler
forheksede forsteningsbær og ble umiddelbart forvandlet til stein.
Vi hedrer dem.
-Men den andre… -Simon.
Millie.
Cedric.
Cedric den andre.
Hannigan.
Ambrose.
Og Lille Dorrit.
Borte, men ikke glemt.
Så tragisk. Men da er det fortsatt én fugl igjen.
Jeg håper det er han her som har en liten rull i…
Korrekt. Min modigste fugl, gamle Joe, har vendt tilbake med ditt svar.
Forsaket all frykt for Den mørke skogen av evig mørke…
Og hele tiden begrenset inntaket av forheksede bær
til den mindre, saktevirkende varianten.
Han var en god fugl.
Han var som en sønn.
"Tilsett vann."
Hvor er beskjeden? Flink, din lille tyv. Stappet du den i munnen?
Vær hilset, prinsesse Ellian av Lumbria.
Vi er oraklene av sol og måne.
Måne…
Den uheldige situasjonen din fascinerer oss.
Men for å fikse dette problemet, må vi undersøke det nærmere selv.
Selv…
Flink, de kommer hit.
Derfor, forvent at vi ankommer ditt rike
aftenen ved tredje måne,
på den tredje dagen i den tredje måned.
Måner…
Ikke "måner". Måned.
Måned.
Tredje måne på den tredje dagen i den tredje måned?
Det er bursdagen min! Det er i kveld!
Gratulerer med dagen, prinsesse.
Ble vi ikke enige om å holde dette mystisk og litt skummelt?
Jo, det gjorde vi. Unnskyld…
Uansett, vi kommer snart.
Forbered dere på vår ankomst.
Ja! Ingen flere monstre. Slutt på hemmeligheter.
Bare normale foreldre og et normalt liv.
Bolinar og Nazara vil elske dette.
Jeg hater dette.
Se de mørke ringene. Hva har det blitt av oss?
Jeg snakker 17 språk.
Jeg skrev vårt kongerikes grunnlov.
Jeg er en enestående nasjonalskatt.
Og så må jeg gjøre dette! Designe en monsterbæsj-skuffe.
Vi trenger en ekte leder.
Dette riket kan ikke styre seg selv!
Omforlatelse, ministre, men bursdagsgavene hoper seg opp,
og mottakshallen er litt…
Ødelagt?
Ikke der lenger.
Ta dem inn hit.
Det skal bli.
Vi kan ikke holde dette hemmelig mye lenger.
-Oi sann. -Hva gjør folket når de finner det ut?
Det vil jeg ikke tenke på. Kongen og dronningen var høyt elsket.
Ja, høyt elsket.
VI ELSKER DEG
Men det er en her som er enda høyere elsket.
Hvem? Meg? Å, du er for snill.
Nei, ikke deg, ditt store mannebarn, prinsessen.
Vet du hvor gammel hun blir?
Jeg har ikke den fjerneste anelse. Takk.
Hun blir 15. Dette kan løse alt.
Hva snakker du om?
Du vet jo vår status quo Kan ikke leves med
Halve slottet er blitt revet ned
Det er kaos overalt
En gang hadde vi Sjarm, stil og eleganse her
Nå er alt blitt rot og mer besvær
Vi kan ikke leve slik
Kan du se for deg Et vakkert, ryddig slott igjen?
Gå med silke og bli flott igjen
Som vi gjorde den gang da
Bare tenk deg At vi gjester et stort hoff igjen
Drikke vin i dyre stoff igjen
Vel, hva hvis jeg sa vi kan?
Da vil jeg ikke tro deg
-Det kan -Å, nei
Det skal!
Nå er sjansen vår til å endre de kår Og da må vi ta grep
Vi må ta steg
Steget i riktig retning
Perfeksjonistens redning
Steg etter steg Til våre problemer trer av!
Og steg for steg
Må vi ta veien videre
Kan ikke lenger tvile
Snart kan vi slappe av
Men vent, hva er det du foreslår?
Heldigvis blir vår prinsesse Myndig nå i kveld
Som betyr at vi slår til i kveld
-En ny dronning skal tre frem -Det er bra.
Og når hun har fått kontroll Og vi kan roe ned
Kan vi gjenopprette godene?
Og vi skåler for vårt hjem!
En god plan
En briljant plan
Helt rett! Du er så glup
-Med stil -Og list
Kan vi lede til sist Et velmenende kupp
Med første steg!
Steget i riktig retning
Kall det for god forretning
-Steg etter steg -Gi makten til henne blir bra
Med steg for steg
Litt etter litt selvfølgelig
Ingen vil synes det er sørgelig
Nå kan vi slappe av
Steg én Gjemmer monstrene fort
Steg to Sier de har gått bort
Steg tre Sorgen blir ganske kort
Den elskede datter trer frem
-Så steg -Med en krone så fin
-Og steg -Med en kjole av lin
-Og steg -Jenta tar plassen sin
-Så enkelt -Lett
Prinsessen har vett Kaller det en vinn-vinn
Ministre!
-Prinsesse! -Jeg har svaret.
-Vi også! -Vi skal bryte forbannelsen!
Du skal bli dronning!
-Vent, hva? -Hvordan?
Oraklene svarte endelig. De skal bryte forbannelsen.
Det hadde vært flott.
Selvsagt. Men hvis de feiler, trenger kongeriket en regent.
-En dronning. -Men hva med foreldrene mine?
Vi sender dem til landet hvor de kan løpe fritt omkring.
Og du kan besøke dem når du vil.
Greit. Jeg går med på det.
Men bare om vi prøver oraklene først.
Ja, selvsagt. Men etter…
Det etter er ikke viktig
Forvandlingen blir brutt
-Om ikke -Den blir det
-Men uansett -Likevel
Du tar kronen til slutt?
Nå tar vi steg
-Steg… -Steget i riktig retning
Bekymringene faller fra
Steg etter steg Bekymringene faller fra
Med steg for steg
Etter det kan vi feire
Etter vår kroning seirer
Da kan vi slappe av
Endelig slappe av
Gratulerer, prinsesse Ellian
Gratulerer med dagen
-Gratulerer med dagen, prinsesse. -Hurra for deg, solstråle.
Tusen takk for den nydelige…
Denne veien, Deres Majestet. Her borte!
Mamma! Pappa! Blir ønsket mitt oppfylt, har vi alle noe å feire i kveld.
Ja. Skål for det.
Bolinar?
Unnskyld meg. Kongelige saker å se til.
Én til meg, takk.
Kom. Deres Majestet, fokuser.
Se på dere to. Pyntet dere til bursdagen min.
Sånn, ja.
-Hei! -Tygg i vei, sir.
Pappa! Sett ham ned.
Takk, prinsesse.
Ok, du liker ikke kronen. Jeg skjønner,
men kronen er litt viktig og verdifull… Hvor ble den av?
Flink!
Kom tilbake.
Nei!
Skitne lilla rotte.
Kaken min.
Det kler deg.
Ærlig talt, jeg forstår ikke hvorfor du liker det fæle skadedyret.
Det er dem. De er her.
Vær kul.
La meg presentere arkitektene av det kjente og ukjente univers.
De mektigste og mest fortryllende vesener gjennom all tid,
oraklene for sol og måne.
Vær hilset, innbyggere av Lumbria!
Lumbria!
Utmerket service, Lauritz. Jeg gir deg fem stjerner.
Fem stjerner? Er du gal? Det luktet kokt kål der.
Jeg likte det. Det ble hjemmekoselig.
Eminente orakler, på vegne av Lumbria takker jeg dere for deres nærvær.
Du må være prinsesse Ellian.
Det er meg, hun med tiaraen.
Bursdagsjenta.
Fortryllende å møte deg. Jeg er Luno.
Og jeg er Soleil.
Dette virker veldig lovende!
La meg se. I brevet nevnte du noen problemer med foreldrene dine?
Du tror de er…
-Hva kalte hun dem, Soleil? -Monstre.
Ja! Monstre.
Og hva får deg til å tro at foreldrene dine er monstre?
Vel…
-Du tuller ikke. -Foreldrene hennes er monstre.
Ja, jeg vet det. Det er derfor jeg trenger hjel…
Nei, pappa. Dette er gjestene våre.
Du også, mamma.
Jeg trodde det var en metafor.
Jeg trodde du bare var dramatisk.
-Hvorfor skulle jeg gjøre det? -Du er tenåring.
Hvem vil ha leke?
Ja, hent!
Vent, konge…
Beklager det. De kan være mye.
Noe sier meg at de har vært
i Den mørke skogen av evig mørke.
Så mørk at de navnga den dobbelt.
Ja, det har de. Men hvordan visste du det?
Fordi det er bare der denne typen magi finnes.
Og om de ikke forvandles tilbake snart, forblir de monstre for alltid.
Hva? Nei. Vær så snill, gjør noe.
Selvsagt. Vi reiste ikke helt hit i en froskemunn for ingenting.
Gi meg tryllestaven.
-Jeg har ikke tryllestaven. -Tuller du? Hvor er den?
Jeg byttet den mot en oppgradering.
Hvorfor gjorde du det?
-Vi snakket om dette. -Hva snakker du om?
-Du sa aldri noe til meg. -Jo.
-Det er helt ny informasjon. -Jeg har sagt det så mange ganger.
Dette er en fob.
Det er som en universalstav.
Så i stedet for å trenge mange ulike tryllestaver,
har vi en fob som gjør alt!
Hva var galt med de seks tryllestavene vi hadde?
De rotet til stuebordet.
-Bare si en kommando og trykk på en knapp. -Si en kommando?
-Du må bare trykke. -Gå, fob.
Jeg trykker for harde livet, men ingenting kommer ut.
-Gi meg den. -Nei. Jeg har den.
Spill!
Vekk med deg!
Du vil ha hemmeligheten Så trolldommen blir brutt?
Bli kvitt monsterproblemet Og få en lykkelig slutt?
Kom lytt til oss de vise
Kom nærmere, kom frem
Dette her vil redde…
Mamma!
-Å, nei. Få ham vekk fra meg! -Det er derfor vi aldri går ut.
-Nei! Pappa, stopp! -Hjelp!
Vi setter aldri vår fot i dette slottet igjen!
Lauritz! Hjelp!
Vent! Vær så snill! Kom tilbake!
Nei. Ikke dra!
Det var vår eneste sjanse til å bryte forbannelsen.
Ellian. Solstråle.
Jeg er så lei for det.
Gjør alt klart. Jeg skal bli dronning.
Mamma?
Pappa?
Mamma?
Unnskyld at jeg ble så sint.
Dere visste ikke hva dere gjorde.
Det er fortsatt bursdagen min.
Her. Jeg tok med kake.
Jeg savner dere bare så mye.
Mamma?
Ensom klang
Tomme ganger
Er det alt vi har igjen?
Husker godt alt jeg savner nå
Jeg lar det ikke svinne hen
Lek og prat
Hoffbanketter
Fulle fat, turer hånd i hånd.
Alltid varme og omsorg her
Var som et magisk skjær
For vi var alltid nær
Men ingen er der
Jeg ønsker meg tilbake Til vårt liv som det var før
Med dere hos meg i vår trygge havn
Og minnene de spraker Alt vi gjorde med humør
Hvert et smil
Deres favn
Jeg slipper aldri taket På vårt liv som det var før
For vi tre Vi kan være sammen der
Jeg vil bare tilbake Dit jeg alltid kunne spør
Finne svar
Nå er jeg klar
For det som en gang var
Deres ord
Gjorde meg fryktløs
År for år Ble jeg sterk og klar
Vokste opp og i hjertet mitt
Er visdommen fra da bevart
Alt dere lot meg lære
Og planene vi la
Hver vinter varm ved peisen
Og hver vakre sommerdag
Og stjerneskudd vi så på
Alle ønskene vi sa
Alt det der må bestå
Kan vi dra dit det er nå?
Jeg ønsker meg tilbake Til vårt liv som det var før
For vi tre Vi kan være sammen der
Jeg kjenner livet skake Uten alt det som var før!
Hvilken vei
Skal jeg gå?
Jeg vil dit
Fins det råd?
Gi meg svar
På det som en gang var
Å, nei.
Nei.
Jeg låste ikke dørene.
Å, nei…
Monstre!
Monstre? I riket vårt?
-Hvor kom de fra? -Jeg vet ikke.
Gjør klar bataljonen!
Mamma! Pappa! Stopp!
Denne veien.
Nei!
Steng av torget! Følg meg!
-Deres Høyhet. Bli her. -Hva gjør du? Nei.
Ikke gjør dette.
Hør på meg!
-Mamma! Pappa! -Prinsesse!
Dere forstår ikke. Dette er foreldrene mine.
Dette er deres konge og dronning.
General Cardona, de ble forhekset for et år siden.
Du skulle sagt det.
Stopp, vær så snill.
Hent nettene!
-Prinsesse! -Er du skadet?
Det går bra.
-Majestetene. -Er det kongen og dronningen?
Kanskje en gang…
Men ikke nå lenger.
-Det er mørk magi. -Hvordan er det mulig?
-De ble til monstre. Vi er også i fare. -Vent.
Hva skal vi gjøre?
-Vi må dra. -Men jeg kan ikke det.
-Hvor skal vi dra? -Vi har en plan.
-Men hvem bestemmer nå? -Ja!
Prinsessen overtar tronen.
-Prinsessen? -Jeg liker prinsessen.
-Ja, men hva med monstrene? -Ja!
Monstrene? Vent. Dere forstår ikke!
Når prinsesse Ellian overtar tronen,
vil monstrene bli sendt til verdens ytterste grense.
Hva? Jeg gikk aldri med på det.
Vi har ikke diskutert dette.
For prinsessens og rikets sikkerhet må det bli sånn.
Så frykt ikke.
Dere ser aldri monstrene igjen.
Vi skal ta grep.
Monstrene blir satt i bur.
Ved daggry vil de være borte.
Flink, vi må gjøre noe. Vi må få dem ut herfra.
Hva har du der?
Gi meg den.
Jeg mener det.
Gi meg den.
Hvorfor spiser alle alt som er viktig?
Jeg finner den ikke noe sted.
Oraklene.
Ro deg ned. Prøv å huske hvor du var sist.
-Hallo? -God idé.
-Vi fanget en frosk. -Hallo?
-Hvem er det? Er moren din her igjen? -Det er meg, prinsesse Ellian.
Jeg har den magiske foben.
Jeg sa at jeg ikke mistet den.
Alt har gått galt her. Vær så snill, dere må komme tilbake.
Å, nei. Vi går aldri i nærheten av det gærne stedet igjen.
-Luno, hun er i trøbbel. -Jeg kan komme til dere?
-Hjelper dere meg da? -Du er en veldig masete prinsesse.
Selvsagt gjør vi det. Ikke sant?
Greit. Men lykke til med å finne en frosk på denne tiden.
Bruk foben. Den tar deg rett hjem til oss i Den mørke skogen av evig mørke.
Ordren er gitt. Få monstrene ut.
Tusen takk, begge to.
Soldater!
-Senk våpnene. -Prinsesse?
Jeg sa senk dem.
Hva i…
Jeg må visst være mer spesifikk.
Ta oss til oraklene.
Hva skjer?
Jeg håpet på en "pling og du er fremme"-greie.
-Hei! Vent på oss! -De slipper unna!
Vi trenger noe.
En kjerre. En vogn. Noe.
De stjeler prinsessen.
Skynd deg!
Stopp de monstrene. Soldater, følg meg.
Prinsesse!
Flink! Her. Sink dem.
Hei!
Lukk porten!
Å, nei.
Flink, hold porten åpen!
Å, nei.
Hei! Sett i gang!
Dekk! Sitt! Ha dere vekk…
Prinsesse! Vi prøver å redde deg!
Nei takk! Jeg trenger ikke å bli reddet!
Hvorfor hører hun ikke?
Fordi hun er tenåring, så få tak i henne!
Flink?
Å, nei. Unnskyld, Bolinar!
Sannelig, etter alt du har utsatt meg for.
Bolinar?
Som din trofaste rådgiver, din aktede mentor, ber jeg deg…
Hva er den hårete greia?
Og den hårete greia?
Nei!
Vent. Hvis jeg er i denne kroppen, hvem er i kroppen min?
Å, nei! Ellian, du må hjelpe meg. Jeg er en lilla rotte!
Ikke øverst på listen min.
-Hva skal jeg gjøre? -Få oss ut herfra.
Mamma? Pappa? Gikk det bra?
Ikke med meg, takk for omtanken!
-Vi klarte det. -Hurra for oss.
Men kroppen min er etterlatt hjemme.
Nei! Ikke spis meg!
Ikke vær redd, Bolinar. Oraklene fikser alt.
Hvordan skal vi finne dem?
Vent, stopp. Hva er det? Jeg lukter oregano.
Litt basilikum. Et delikat dryss rosmarin.
Det er pasta fazool.
Kom igjen. Hvem lager pasta langt inne i Den mørke skogen?
Hvem?
Skal vi slå til med hvitløksbrød?
Vi ble spist av et monster, jeg synes vi fortjener det.
Bra, jeg satte det i ovnen for 20 minutter siden.
Du altså!
Besøk!
Endelig er du her.
Hun tok med monstrene.
Vi ba henne komme. Hun kunne ikke hyre en monsterpasser.
Prinsesse, du fant fram.
Så vidt. Men her er vi.
Og så lei for den "mamma spiste dere"-situasjonen.
Det skjer ikke igjen. Ikke sant?
Her er foben.
Sett i gang.
-Med hva? -Bryt forbannelsen.
Nei, beklager.
Foben skulle bare få deg hit. Den kan ikke forvandle dem.
-Hva? -Men det kan vel dere?
-Det er nok ikke en evne vi har. -Men meg da?
Nei. Du har byttet kropp.
Du trenger din andre halvdel.
Kjenner dere noen som kan hjelpe dem?
En magiker? En trollmann? Eller en fe?
En fe? Tror du alle kjenner alle? Som en magisk mafia?
Unnskyld. Jeg…
Faktisk spiller vi canasta med to feer. Men de er ikke særlig magiske.
De er ikke gode kortspillere heller.
Velsigne dem.
Så det er ingen som kan bryte forbannelsen?
Vi sa ikke det.
-Men hvem da? -Dem.
Dem? Er dere koko banankake? Se på dem.
Ja, det kommer ikke til å skje.
Fortell meg hva jeg kan gjøre, så gjør jeg det.
Det fungerer ikke sånn. Bare de kan bryte trolldommen.
Hvordan?
Sammen får de reise ut på et oppløftende oppdrag
gjennom Den mørke skogen av evig mørke.
Det fins ingen sti.
-Det er lys som kan lede dem. -Iblant. De er veldig lunefulle.
Dere tuller, ikke sant?
-Oppdage stier gjennom fjell. -Med mange ustødige klipper.
-Krysse nye bekker… -Mer som dødelige stryk.
Gli gjennom ørkener.
Varmen. Og den er ikke tørr.
Prinsesse! Vent! Vi ble ikke ferdige.
Om dette er sant, får jeg aldri foreldrene mine tilbake.
Det er håpløst.
Flott.
-Stakkars liten. -Prinsesse, det er aldri håpløst.
Har et mørke slukt
Deg opp
Og du er lei
Kan en dråpe lys
Gi håp
Og vise vei
Og så
Hvis du kan fange gnisten
Med hjelp kan den
Vokse igjen og gro
Så stor
For et lite frø Kan bli med tid en gnist
Sånn finner du lys Der mørket gjør deg trist
Og snart får du se lyset glimre
Mørket skal få se deg nå stå imot
Plutselig pang Trer du ut fot for fot
-Finn lyset ditt -Finn lyset ditt
Ha det i sikte
Finn lyset ditt!
Følg etter blidt!
Hold fast i det
Følg det med hell Vink så farvel
Til dette mørket likevel
Grip lyset ditt Og snart skal du få se
Er det en metafor?
Metafor, schmetafor.
Det du trenger er en dråpe av strålende lys.
Han har rett, prinsesse.
Foreldrene dine er monstre fordi de har mistet lyset.
Det må erstattes, pronto!
Har et lys blitt slukket Slår mørket til
Til man har mistet seg selv
Og har blitt vill
Så gå
Mens du kan se det skimre
Med kun en gnist Står det til sist i brann
En dråpe lys vil gjøre ild av vann
La lyset fritt
Det du er gitt Skinne sterkt i deg
La lyset fritt Se ditt snitt
Tenne en ild
Viser deg vei Stråler med deg
Mot en ny dag strekker det seg
Lyset vil gi deg din indre magi
Ser du det?
På toppen av det siste fjellet er det en sjø av lys.
For å gjenopprette sin menneskelighet, må foreldrene dine ut i den innsjøen.
Men pass deg for mørket.
Det lever av mørke følelser
og vokser seg større og større til du er fortapt.
Det går bra. Jeg har ingen mørke følelser.
Alle har mørke følelser. Det er hvordan du takler dem som teller.
Skjønner.
Mamma. Pappa. Følg meg.
Finn lyset ditt
-Jeg er klar, så dette er svaret -Du holder tritt
-Vi drar, dette skal vi klare -Skritt for skritt
Helt uten kart, nå skal vi ta fatt Så livet blir sånn som før
Tro meg det snur
Se der framme, veien den gløder!
Kom igjen, vi ser hvor den fører!
Følger lykten, legg fra oss frykten
Se nå skal lykken vår snu
Hvis man lar lyset fritt slippe ut
Man lar lyset fritt skinne ut
Lar lyset fritt slippe ut
-Hvitløksbrød! -Hvitløksbrød!
Hvorfor er du så glad?
Vi må bare få foreldrene mine til Lyssjøen.
Du hørte oraklene.
Jeg hørte dem. De sa også: "Pass deg for mørket."
Og at det tiltrekkes av mørke følelser.
Det tar definitivt meg først.
Se, det neste lyset! Men jeg tror det er vår eneste vei over.
Det har funnet oss!
Spar meg, store mørke. Jeg er liten og meningsløs.
Slapp av, Bolinar. Vi reiser med to gigantiske monstre.
Uansett hva mørket er, bør det være mer redd for oss.
Ja, de er våre store, modige beskyttere.
Mamma, pappa, vi drar. Kom da.
-Soldater. -Ja.
Fort, alle sammen ned dit.
Slutt å knurre.
Vent, hvor er Bolinar?
Hjelp! Her borte! Det er meg, Bolinar!
-Det ser ikke ut som meg… -Ikke rør dere.
-Jeg er med prinsessen! Hun er her! -Bolinar!
-Hjelp! -Bolinar, slutt.
Finner de oss før foreldrene mine er tilbake, blir de bannlyst.
De er ikke foreldrene dine eller konge og dronning.
Lumbria trenger en ekte monark.
Ja, og den beste måten å gi Lumbria en ekte monark på
er å forvandle kongen og dronningen tilbake.
Vent, hvor er kongen og dronningen?
Mamma! Pappa!
Vent på meg.
Ekko.
Se på dette.
Ok, pappa, prøv.
Bra, pappa.
Mamma, så flott. Din tur, Bolinar. Si noe.
Skulle ønske jeg var død.
Ingen flere sinte lyder. Bare vær snille.
De er dyr. De skjønner deg ikke.
De er foreldrene mine, og de forstår.
Nei!
Nei! Vær stille!
Slutt!
-Mamma, pappa, dere gjør det verre. -De forstår deg ikke, prinsesse.
-Foreldrene dine er ikke der lenger. -Ikke si det.
Nei, du tar feil. De er der inne. Det må de være.
Vent!
-Slutt! -Prinsesse!
Hvorfor krangler de hele tiden? Hvorfor kan jeg ikke stoppe dem?
Mørket kommer etter meg!
Nei, det kommer etter deg, prinsesse! Du sa du ikke hadde mørke følelser.
Jeg trodde ikke det.
Kom deg ut! Kom deg vekk!
Hjelp!
-Jente! -Jente!
Mamma! Pappa! Dere kan snakke!
Nei, det kan jeg ikke.
Pappa, du gjorde det igjen. Du sa: "Nei, det kan jeg ikke."
Hva er "nei"? Hva er "jeg"?
Hva er "kan ikke"?
Hei, jeg sier ting,
men jeg vet ikke hva de betyr når de kommer ut av munnen min.
Ja! Hva med deg, mamma?
Jente.
Ja! Jeg er deres jente.
Jente, hør på meg. Jeg liker lyden av min egen stemme.
Du er faren min, ja.
Jente.
Ja. Husker du ikke noe annet om meg?
Kakejente.
Sant. Jeg tok med kake til dere.
-Har du kake? -Liker kake.
-Vent. -Har du kake?
-Nei. Hør. -Kake.
Hvis du har kake, vil jeg ha en bit.
Det er ingen kake.
Samme det.
Du snakker! Det må være så mye du vil si til meg.
Jeg må slippe ut væske fra inni meg.
-Ja, de er langt fra sine tidligere selv. -Er det så vanskelig å se det positive?
Jeg er den mest positive jeg kjenner.
Se. Det neste lyset er der fremme.
Hei! Væsken er ute av meg nå!
Gratulerer.
Ok, dere. Vi må sette kursen mot lyset.
-Hold opp. -Hold opp selv.
Slutt med det der. Begge to.
Lærte dere ikke noe der? Å krangle i denne skogen får fæle ting til å skje.
Så ikke mer krangling fra nå av, ok?
-Ok. -Ok.
Kjempebra.
Hold dere nær og følg meg.
Vent på meg!
-Er vi fremme snart? -Vi gikk nettopp.
-Jeg ser himmeldotter. -Hva?
Det er skyer.
-Jeg liker mitt ord. -Det gjør jeg også.
-Hva er? -Det er en stein.
Stein. Pen. Liker steiner.
Stor stein.
Skinnende stein.
Bitte liten stein.
Fuglesteiner.
Mamma! Ikke spis de bærene.
Vakre. Hva er de?
Sommerfugler.
Sommerfugler?
Hva med vinterfugler?
Var det en pappavits?
Pappa! Vent!
Bolinar, dette er så flott. Foreldrene mine kommer tilbake.
De er fortsatt beist, som kan sette sammen noen ord.
De vet ikke hvem du, eller jeg, er.
-Jeg, deres geniale rådgiver. -Jo, de vet det. Vent og se.
De vil huske meg. Og deg.
Nei. For alt de vet er navnet mitt kong Særetær!
-Kong Særetær. -Kong Særetær.
Hvorfor valgte jeg Særetær?
-Kong Særetær sliten? -Kong Særetær har det fint.
Slutt å si det.
-Er kong Særetær sur? -Han er alltid sur.
-Jeg er ikke sur. -Kom igjen, opp med humøret.
Lyset. Vi klarte det.
Søte søvn, endelig.
Nei, Bolinar, vi kan ikke hvile. Vi må til det neste lyset.
Det tar nok bare et øyeblikk.
Og da drar vi til neste lys!
Lys!
Vis meg lyset.
Skru på lyset.
Lys til fire, takk!
Kan jeg få et lys her?
Hvor er det?
Hva med navnet mitt? Husker dere det?
Jeg gjør det.
Er det Kakejente?
Nei, pappa. Det er ikke Kakejente.
Hvor er det lyset?
Jeg ser et lys.
Gjør du? Hvor er det?
Det er stjerner, mamma.
-Pene. -Ja. De er det, ikke sant?
Vi pleide å se på dem sammen.
Husker du stjernene Og hver gang du sa
Elsker deg så
Ja helt til stjernene
Blir kalde og grå
Jeg kan huske netter
Ja
Jeg kan huske hvisking
Jeg og
Pakket inn i varme
Og ser lysglimt leke små
Jeg husker ikke det
Men noen ganger dukker bilder opp igjen
Fortsett!
Ser dem seile bort igjen
Jeg vil forstå
-Jeg kan huske latter -Er det å huske ting
-Jeg kan huske varmt smil -Pene bilder
-Trygg under de lysglimt -Når de danser rundt igjen
-Skinner sterkt og passer på -Som om jeg er der igjen
Jeg ser dem gå
-Jeg kan huske glede -Ja, du kan huske
-Fyller meg med stolthet -Kjenn på den følelsen og så
-Som alle de lysglimt -Ikke gi slipp
Titter vennlig på oss nå
-Jeg husker ikke noe -Prøv, se om du kan huske
-Ber mine øyne prøve å ikke glemme igjen -Det går bra, her prøv
-De blir bare våte igjen -Du kan få det til
-Vet ikke råd -Snart nå
Snart nå
Jeg husker stjernene og oss Alt vi hadde før
Og hei
Snart vil nok dere og
Snart nå
Ellian?
Du vet hva jeg heter.
Mamma.
De stoppet her.
Ser ut som de overnattet.
Jeg er så bekymret for henne, general. Vi må finne prinsessen.
Og det fort.
Hva er den lyden?
Bolinar.
Hva spiser du nå?
Noe så ekkelt.
Vent litt.
Det er et spor av nøtter.
Bolinar har funnet sporet.
Genialt, minister.
Speidere, jeg vil ha en grundig gjennomgang av området.
Hvordan tjener du mer enn meg?
-Ellian. -Ellian.
Jeg liker dette navnet.
Ok, dere kan navnet mitt.
Flott! Hør nå.
Dere er foreldrene mine, og jeg er datteren deres.
Dere er foreldrene mine, og jeg er dapperen deres.
Nei, jeg er datteren deres.
Se! Der er det!
-Hvem sin dapper er jeg? -Ingens.
Det er greit, for du er faren min.
-Og du er min dapper! -Ja, riktig.
-Og lilla rotte er min dapper! -Nei, lilla rotte er ikke datteren din.
Han er heller ikke en lilla rotte.
Din rotte.
-Nå ble jeg forvirret. -Du legger igjen et spor!
Nei.
-Du fører soldatene til oss. -Tror du det?
Ok. Ingen flere planer. Ingen flere smuler.
Vi skal til det lyset.
Spørsmålet er bare om du kommer deg dit på beina,
eller må jeg be mamma bære deg i munnen?
-Jeg velger munn. -Stol på meg. Jeg er en lagspiller.
Ja, men på hvilket lag?
-Hva skjer? -Vi synker.
-Jeg vet at vi synker. Hvorfor? -Skal jeg vite det? Bare redd meg.
Jeg har sand der det ikke burde være sand.
Derfor liker jeg steiner.
Fort, pappa, finn en stein.
Ok, her er greia.
For å komme over uten å drukne, må vi holde oss i lyset.
Det er for mange himmeldotter. Det er for farlig.
Vi går den veien, på hardt, trygt, grønt land.
Mamma, det er så langt.
Nei, vi må gå rett frem. Det går fortere. Ikke sant, Ellian?
Om vi vil dø, ja. Si det, Ellian.
Vi dør ikke om vi er raske. Ellian, kom.
Pappa, vi må bli enige om en plan.
-Vi ble det. Min. -Kan du slutte?
-Er Ellian enig med monsterkvinnen? -Det sa jeg ikke.
-Er du ikke enig med meg? -Jeg sa ikke det heller.
-Ellian er enig med meg. -Pappa.
-Hvorfor er Ellian enig med monstermannen?
-Vent, hva? -Liker Ellian monstermann mer enn mamma?
-Ja! -Nei. Ikke sett meg i midten.
Mørket kommer!
-Å, nei. -De fant oss.
Det er rustningen min. Og kroppen min!
Det er kroppen min i rustningen min.
-Kom igjen. -Men kroppen min!
-Hvorfor har du alltid rett? -Du hører aldri!
Det passer ikke nå.
Gå!
-Si at hun tar feil. -Nei, si at han tar feil.
Mamma, pappa, dette er urettferdig.
Stopp! Tilbake til fast grunn!
Med min vei hadde vi vært over nå.
Nei, med min vei.
-Dette er din vei. -Må dere alltid krangle?
-Si at jeg har rett. -Min måte er tryggere.
Nei, min vei er tryggere.
-Ikke tving meg til å velge. -Nei.
Min vei er tryggere.
-Ellian ville vært tryggere med… -Pappa!
Kan du få oss dit?
Ja, det kan jeg.
Venstre!
Å, nei!
-Mamma, får du meg bort dit? -Skal bli.
Nei!
Vi må ikke bli sett. Hvordan?
-Ta henne. Jeg holder dem unna. -Hun er tryggere med deg.
Jeg har en idé.
Hvor ble de av?
Ingen her, general.
Søk på den andre siden. De kan ikke ha kommet langt.
Fantastisk. Der forsvinner kroppen min med hæren.
Hva om oraklene tok feil? Eller sjøen ikke virker?
Hva om vi forblir slik for alltid? Dette kan ikke bli verre.
Kroppen min.
Min vakre kropp.
Bolinar, sutrer du fortsatt?
-Ja. -Kom. Prøv å holde følge.
Alle må komme seg til Lyssjøen. Vent.
Mamma? Pappa?
Å, nei. Vi har gått oss bort.
-Prinsesse, beskytt meg. -Hva?
Det er flinker! Kanskje de kan hjelpe oss.
Med hva? Å få rabies?
Unnskyld meg. Vi har gått oss vill.
Kan dere hjelpe meg å finne foreldrene mine? Store monstre.
Nei! Snille monstre.
Dette er ikke bra.
Ikke vær graver.
Hva tror du de sier?
Det er diplomati. Del et måltid, få deres tillit, og så hjelper de oss.
Flott! Hiv innpå!
Jeg? Hvorfor meg?
Fordi du er en flink.
Jeg er ikke en flink!
Er en mann med god smak og av høy ætt
Med kompleks og raffinert palett
Sant, jeg har eksperimentert iblant
Men det der må jeg nekte komplett
Det er motbydelig
Ja helt motbydelig
Blir aldri nydelig med sprelletær
Ikke på nippet Kan jeg få slippe
Men hvis jeg må
Så her
Det kan bli bra det her
Er ikke så galt, dog radikalt At jeg nå har blitt det her
Se at jeg tør Selv klissete gørr
Er litt som snørr Men jeg får det ned
Kan jeg smake dill? Og hint av sjokoladesufflé?
Det er okay det her
Nesten gourmet det her
Jeg tror jeg ser, her er det mer Jeg skal få det til det her
Fått meg en flokk, er litt av et sjokk men svelger jeg nok er den ikke så fæl
Kan det hende at jeg faktisk har tæl?
-Bolinar, ikke glem å spørre om veien! -Det skal jeg. Etter hvert.
Jeg forventet ei gleden og ilden
Det er ikke så galt her for det
Ja jeg blir sikkert bitt av basillen
Og jeg tror jeg kan leve med det
Det kan jo hende at jeg kan kjenne
Jeg liker denne livssituasjonen
Kall det usmakelig
Er ikke saklig
Men alt i alt
Kanon
Jeg blir vant til det her
Mer enn vant til det her
Hva med en snål hjertelig skål For all provianten her
Snart kan jeg si Tross mang en fobi
Jeg slipper fri Jeg har en ny giv
Jeg kan kanskje bli vant til mitt nye liv
Bolinar, hva er det med deg?
Kan bare si det er nesten glamorøst
Hvordan har jeg levd livet larveløst?
Med mos og slim og mugg og hår
Det er nytt ja visst Men hei, hva så?
Jeg kan få til det her
Gjør hva jeg vil, jeg her
Jeg rister løs helt seriøs Min søte svans til det her
Og hvis en mann så sær som jeg er Kan være i stand til å bli så glad
Kanskje endring så stor kan være bra
Og hvem som helst Kan bli vant til noe nytt
Så si ja
Mamma! Pappa!
Jeg liker den nye Bolinar.
Tusen takk.
Hei!
Mamma, hva er det du… Ok, sett meg ned.
Er dere tøffe, ja?
Vis meg hva dere kan.
Hun liker kake.
Datter.
Ellian
er min datter.
Vår datter.
Mamma. Pappa. Er dere tilbake?
-Ellian! -Du er datteren vår!
Dere er tilbake!
Jeg har savnet dere.
Lille jenta mi.
Ellian, min skatt.
Ellian, du hadde rett. De var der hele tiden.
Deres Høyheter. Prinsessen ga aldri opp håpet.
Så utrolig du er.
Lyssjøen. Der er den.
Kom igjen.
Ja!
Vi klarte det.
Vi klarte det!
Kom uti! Lyset er deilig.
-Du klarer aldri legge noe fra deg. -Nei, det er deg.
Du lar aldri noen bli ferdig.
Holdt jeg pusten og ventet på deg, hadde jeg strøket med.
Igjen gjør du en uenighet om til en fornærmelse.
Det er min feil. Det er aldri ikke min feil.
Du gjør alltid dette.
Så det var sånn det skjedde.
Alt dette er vår feil.
Sinnet.
Vi lot det fortære oss.
Hva gjør de?
Vi sluttet å få frem det beste i hverandre.
Hei! Hva venter dere på? Kom uti.
Hva?
Ellian, du husker hvor mye vi pleide å krangle, ikke sant?
Alle familier krangler.
Ikke sånn.
Det er grunnen til at vi ble monstre.
Bare gå uti lyset. Det fikser alt.
Vi kan ikke.
Hva mener du? Vil dere ikke bli mennesker igjen?
Selvsagt vil vi det.
Bare ikke som de menneskene igjen.
Jeg forstår ikke.
Ellian, vi kan ikke være sammen lenger.
Vi kan ikke gå tilbake til slik det var før.
Gi oss et øyeblikk, Ellian. Vi må bli enige om hva vi skal gjøre.
Kanskje vi kan jobbe sammen.
Hva dere skal gjøre?
Ellian.
Ellian!
Dere gir opp, ferdig, farvel Men hva med meg
Ellian, vær så snill.
Og dere sier dere ikke vil prøve engang Men hva med meg?
Og etter alt jeg sto på Håp jeg bar på
Alt jeg så Gikk ikke lei
Men hva med meg
-Ellian! Du må… -Nei! Ikke nå lenger!
Jeg har vokst opp helt for meg selv Hva sa jeg da?
Hvis jeg var trøtt, redd og alene Hvem så meg da?
Jeg gjorde alt for dere Og med glede
Jeg tok kjærlighetens vei
Så hva så med meg?
Ellian!
Ensomheten ble min venn Holdt ut fordi jeg var nødt
Hjemmet revet ned av rot Forklaringsknot og krangling støtt
Jeg var full av skyld og stress Forventningspress og tvil og skam og frykt
-Ellian! -Jeg har gjort min del, jeg ga og ga
Så grei så god Så snill så bra
Blir alt i orden med en klem? Nei for et sjokk
På med et smil, tilgi og glem? Jeg har fått nok
Dere ser bort ifra meg
Tok dere ikke av meg
Nei!
Det handler kun om deg og deg
Aldri om meg
Ellian!
Men tenk litt på meg
Snakk med oss.
Tenk litt på meg!
Ellian!
Vi er glade i deg.
Ord! Jeg tror dere ikke!
Hvis dere kan slutte å elske hverandre, kan dere slutte å elske meg.
-Hun tror ikke at vi er glad i henne. -Å, nei.
-Ellian! -Ellian!
-Vi har dem! -Rykk ut!
Gå!
Ikke la dem unnslippe!
Pass på dem!
Hold rekkene!
-Rolig, beist! -Hold dem!
Ta beistene dit ingen kan høre fra dem igjen.
Hvor er prinsessen?
Bolinar, ta troppene og let i dalen. Vi sjekker åkrene.
Å, nei.
Flinker, angrip!
-Prinsesse Ellian! -Ellian!
-Ellian!
Kanskje de fant prinsessen.
-Hva skjer? -Vi har blitt overflinket!
Flink, min venn. Kongen og dronningen trenger hjelp.
Fremad!
Han lar monstrene gå! Stopp ham!
Kom igjen!
Stopp! Nazara, general, det er oss. Deres dronning og konge.
-Deres Majesteter. -Dronning Ellsmere.
Jeg er så glad dere er tilbake. Men vi vet ikke hvor prinsessen er.
-Ellian er i den stormen. -Vi må redde henne.
-Vi må redde datteren vår. -Vi er med.
Rykk ut!
Visste du at de var der hele tiden? Hvorfor sa du ikke noe?
Han manglet ord, kjære.
-Ellian! -Ellian!
-Vi kan ikke ha det sånn igjen… -Vi kan ikke ha det sånn igjen…
Vi kan ikke gå tilbake Til sånn det var før…
Ellian!
Vi mister barnet vårt. Vi må gjøre noe!
Lyset.
Ja.
-Ellian. -Er du skadet?
-Vi trodde vi mistet deg. -Ellian, vi er så lei oss.
Vi har visst trodd dette handlet om oss
Ikke om deg
Vi grodde fast Tenkte bare på oss
Ikke på deg
-Vi skulle skjønt -Du har rett
Vi har bare sett vår egen vei
Tenkte ikke på deg
Du hadde rett, Ellian.
Vi burde vært bedre.
Vi har ikke gjort deg trygg
Det som aldri skulle skje
Vi har ikke sett At du var under mye stress og strev
Vi har helt klart glemt å si ifra Du kommer først uansett hva
Vi har glemt å si at du er elsket
Uendelig og dypt
Til fjell blir støv Og sjøer små
Og stjernene blir kalde og grå
Det beste med oss er deg. Og sånn har det alltid vært.
Unnskyld at vi fikk deg til å tro noe annet.
Jeg ønsket meg tilbake Til vårt liv som det var før
Men livet blir en reise vi skal ta
Jeg mister ikke minnet Men nå lukker vi en dør
Finn ditt lys
Det går bra
Får ikke gå tilbake Med alt det vi har erfart
Vi tre skal sammen finne ut av det
Det er ting vi må forsake Og først blir det kanskje rart
Men kjærlighet
Det har vi
Uten klør
For all tid
Ja det vil bli
Vil bli som det var
Før
Mamma!
Ungen min!
Pappa!
Ellian, min kjære!
Ett år senere…
Så ting er virkelig annerledes her,
og jeg må innrømme at jeg hadde mine tvil.
Men foreldrene mine har jobbet hardt, og livet har faktisk vært ganske bra.
Et par endringer.
For det første: mamma bor i det huset,
og pappa bor i det.
Og jeg rydder ikke rommet mitt i noen av dem.
De maser alltid om det, noe som faktisk er ganske fint.
Å, nei.
-Prinsesse Ellian. -Nazara!
Jeg lovte å la være å bruke blusset i dag,
men kongen og dronningen ber om audiens.
Hva?
Som i en stor en.
Gratulerer med dagen!
Gå inn, solstråle.
-Overraskelse! -Gratulerer!
-Bare noe superavslappet. -Ja, og åpenbart supersmått.
Gi henne gaven, lille Joe.
Sitt!
Prinsesse, en gledens dag!
-Arkimedes! Nei! -Gratulerer, prinsesse.
Flinki, min venn, jeg har noe til deg.
Se på deg, Flink.
-Vær hilset, prinsesse Ellian. -Orakler!
Vi må bare si at vi er så stolte av deg.
Om noen flere i ditt liv blir til monstre,
ikke nøl med å kalle på oss.
Unna vei!
Gratulerer med dagen, vennen.
Mamma! Pappa!
Vi vet at du ikke fikk fly så mye som du ville i fjor, og…
Vi tenkte at i år burde du fly med stil.
Dette er den kuleste salen jeg har sett! Vi drar å tester den!
-Tilbake klokken ni. -Det er bursdagen min.
Greit. Ti.
Jeg sier fra når hun er hjemme.
Her er mitt liv
-Foben! -Monstre til tross
Den nye normalen Den funker for oss
Min mor og far
Er separert
Men vår familie er ikke rasert
Mindre stress Gøy og ærlig
Livet er som det skal
Finner min vei, vanlige meg Monstrene har blitt foreldre
Setter i gang vår nye sang Ikke mer monsterforeldre
Støttet og kry Klar til å fly
Elsket av mine foreldre
Ja, mine foreldre
De beste foreldre
Har jeg
TROLLBUNDET
Tekst: Anette Aardal