VRĂJIȚI
Da!
U-huu!
-U-huu! Da! -U-huu! Da! Hei, Ellian! Așteaptă!
E Prințesa Ellian! Deschideți porțile!
-Ah, pe bune?! Nu! Au dat semnalul! -Din nou?! Ellian, de-abia ai ieșit!
Scuze, prieteni. Datoria.
Asta-i viața palpitantă de prințesă.
Stai liniștită. Ne vedem diseară la ziua ta.
Anul trecut a fost bombă!
Da, anul ăsta va fi doar cu familia. Știi cum zic, pe relax. Foarte restrâns.
Serios? Nu pare genul tău.
Fac 15 ani. De astăzi sunt adolescentă. Deci,
vreau să petrec cât mai mult timp cu părinții mei.
Păi, dacă vrei să ieșim mai târziu, ne găsești în piață.
-Pa, Ellian! -Hai să mergem!
Bravo, fetițo.
Prințesă Ellian! Știu c-am promis să nu trag semnalul astăzi, dar monș…
Ministră Nazara!
Hă?
O! Maiestate. Regele și regina solicită o audiență.
Adică o „audiență” audiență?
Una serioasă.
Să ies în piață cu prietenii mei. Asta ar trebui să fac. Da' oare pot?
Prințesă!
Nu.
Haide, Flink. O luăm de la capăt.
Bine-ați venit În lumea mea,
Nu-s eu de vină c-arată așa! Părinții mei
Sunt agitați! Pot să vă muște, când v-apropiați!
Da, iu-huu, sunt prințesă! Dar nu-i tocmai… grozav!
Pare un fleac, Dar ce să fac Dacă părinții sunt monștri,
De-a dreptul doi monștri… E grav!
Secretul ăsta îmi distruge garderoba!
-Scuze, Ministre Bolinar! Tata! Mama! -O, nu! Vă rog!
Of, dacă află cineva!
Rege rău! Regină rea!
Stai calmă, rezolv eu.
Așa, vino aici.
Regină bună!
Iată, un an S-a împlinit, De când o vrajă I-a înlănțuit!
A făcut buuum! Și s-a aprins!
Atunci blestemul Pe ei i-a cuprins! Mă întreb care este Leacul misterios!
Nu l-am aflat,
Dar e ciudat Să-mi văd părinții ca monștri,
Mai răi decât monștrii, serios!
Voi poate-aveți părinți încordați, Nepăsători, Sau sunt excentrici,
cu capul în nori!
Plini de nevoi, toane și frici!
Ai mei, Cu gândul doar la ei, Mă fac să par un lucru mărunt!
Ei nu văd că sunt Aici!
Dragul copil!
Biata de ea!
Cu așa neamuri Eu nu aș rezista.
Niciun reproș!
Calmă mereu!
Ea ne zâmbește Dar știu că-i e greu!
E atât de matură! Ei distrug tot ce văd!
I-a îngrijit!
Și i-a păzit…
-Să nu se afle că-s monștri! -Să nu se afle că-s monștri!
Dar viața cu ei e… prăpăd!
Și între timp mai am de semnat, De inspectat,
De renovat tot ce au dărâmat!
-Țin un discurs! Dau un decret! -Iu-huu!
Și, da, Visez la altceva, Dar sunt atâtea de rezolvat… Și-ascundem un mic
-secret! -Aici!
Ți-ai terminat temele?
Le fac când mă întorc. Îmi distrugi viața.
Cât mi-aș dori, Măcar o zi, Părinții mei să nu mă lase în pace.
Să-mi dea porunci! Pedepse? Da, ce-ar fi? Ai mei nu mă observă… și fac doar ce…
le place.
Pare grozav? Nu-i deloc! Asta e! Și viața mea
De-un an s-a schimbat, De când părinții mi s-au transformat!
Toți sunt stresați, înnebunesc, Nu am soluții, Dar mă străduiesc.
Și rămân optimistă, Până-și vor reveni. Nu-i prea târziu,
Chiar dacă știu Că se comportă ca monștrii… Sălbăticiți,
Și neciopliți Și distrug totul, ca monștrii…
Mie mi-e dor Și-n ochii lor Îmi văd părinții, Nu monștri!
Ei nu pot fi monștri!
Eu știu că nu-s monștri!
Dar par a fi monștri… și azi!
Deschideți ușa!
O, nu!
-E Generalul Cardona! Din nou! -Vreau să-i văd pe Rege și
pe Regină! Deschideți ușa!
-Tată! Mamă! Tăceți. -N-o putem lungi la nesfârșit.
Știu, dar gândește-te ce-ar face dacă ar afla. Nu e cea mai calmă fire din lume.
Dați-ne drumul!
-Deschideți ușa! -Ce-i mai zicem de data asta? Deja
am folosit toate scuzele posibile!
Vizită de stat.
Dispută sindicală.
Summit comercial.
A, ă, permiteți-mi. Până la urmă, sunt Ministrul Comunicațiilor.
Maestrul cuvântului rostit.
Colonoscopii.
Magistral.
Mă voi întoarce mâine. De data asta, îi voi vedea pe Rege și pe Regină.
-Scumpo, așa nu mai merge. -Da, știu.
A trecut un an și noi tot n-am aflat cum să…
Cum să rupem vraja. Știu!
Ce o să ne facem?
O, frate, ce mai e?
Iacătă-l, Dirigintele Poștei Regale!
Aduc o veste… legată de mesajul tău… către Oracolele Soarelui și Lunii.
-A! Mi-au răspuns? -După cum știi, Oracolele trăiesc în
Pădurea Întunecată a Întunericului Etern, cel mai perfid loc din lume. Așadar, am
trimis opt dintre cele mai bune păsări ca să-ți transmită în siguranță mesajul.
-Super! Și l-au primit? -Când au intrat în pădure, șapte dintre
cele opt păsări au consumat fructe fermecate de pietrificare și
s-au transformat pe loc în piatră.
Și le pomenim…
-Dar cealaltă… -Simon.
Millie.
Cedric.
Cedric al doilea.
Hannigan.
Ambrose.
Micul Dorrit.
S-au dus, dar nu-i vom uita.
Foarte tragic, dar tot a mai rămas o pasăre. Și sper că-i tocmai asta mică, ce
are un mic pergament în cioc. O!
Corect. Cel mai curajos, Bătrânul Joe, s-a întors cu răspunsul. Sfidând Pădurea
Întunecată a Întunericului Etern…
Dar, în același timp, s-a limitat la fructele fermecate
din soiul pitic, cu acțiune puțintel mai lentă.
Of… A fost o pasăre bună.
Îmi era ca un fiu.
Vai.
Adaugă apă.
Ce? Hei, unde… unde-i mesajul? Unde a dispărut? Flink, hoțoman mic.
Iar ți l-ai băgat în obraz?
Salutări, prințesă Ellian din Lumbria. Noi suntem Oracolele Soarelui și Lunii.
-Lunii… lunii… lunii. -Situația ta nefericită ne intrigă, însă
pentru a remedia problema, trebuie s-o studiem minuțios.
Os… os… os.
Flink, vin aici, la noi.
Așadar, așteaptă-te să ajungem în regatul tău în ajunul primului pătrar,
în a treia zi a celei de-a treia luni.
Buni… buni… buni.
-Nu buni. Lu-ni. -A! Luni!
Primul pătrar, a treia zi, cea de-a treia lună?
Chiar de ziua mea! Adică diseară!
O, La mulți ani, prințesă!
N-am stabilit să păstrăm toată treaba misterioasă și oarecum sinistră?
-A, da, așa e. Scuze. Scuze. Scuze. -În fine… vom ajunge în
curând! Pregătește-te, prințesă!
Da! Gata cu monștrii. Gata cu secretele! Doar părinți normali și o viață normală.
Să le spun lui Bolinar și Nazarei! Ce-o să se bucure!
Ce rușine! Uite ce pungi am sub ochi! Ce s-a ales de noi?
Am învățat 17 limbi. Am scris constituția regatului.
Sunt o comoară națională devotată! Și ia uite cum trebuie
să-mi petrec dimineața: proiectând un curățător…
de mizerie monstruoasă. Ne trebuie un lider adevărat.
Regatul ăsta abia de mai stă-n picioare.
Vă cer iertare, miniștrilor,
dar se cam adună cadourile pentru prințesă,
-iar sala de primire e olecuță… -Distrusă?
Nu prea mai există.
Adu-le încoace.
Acușica.
Nazara, nu mai putem păstra mult timp secretul.
Hopa.
Da' ce vor face oamenii când vor afla?
-Ua! -Nu vreau să mă gândesc. Regele
-și Regina erau foarte îndrăgiți. -Foarte îndrăgiți.
Și totuși, există cineva aici, care e și mai îndrăgit.
Cine? Eu? Ești drăguță.
Nu, nu tu, copil mare ce ești. Prințesa! Tu îți dai seama câți ani împlinește?
N-am nimic cea mai mică idee.
Hai, mersi!
Împlinește 15 ani. Ar putea rezolva totul.
Despre ce vorbești?
Știi și tu Că viața nu-i ușor de suportat! Tot castelul este ruinat!
E de neînchipuit!
Eram demni, stilați, fermecători și eleganți!
Și-acum strângem după elefanți.
Nu-i deloc ce ne-am dorit! Cum ar fi să dăm petreceri,
să ne desfătăm?
-În mătăsuri să ne îmbrăcăm! -Așa cum făceam cândva.
Ce plăcere printre demnitari să ne plimbăm!
Să bem vin… și brânză să mâncăm!
-Păi, eu cred ca am putea! -Ha! Dar n-o să se întâmple!
-Eu cred! -Ba nu!
Ba da! Destinul banal Se transformă-ntr-un bal Și din nou vom dansa!
Pornim la pas! Ni se așterne-n față
Drumul spre-o nouă viață! Pas după pas, problemele vor dispărea!
Și pas cu pas Lumea înaintează, Ce-a fost nu mai contează,
Totul se va schimba!
Stai puțin! Ce propui să facem?
Precum știi, prințesa s-a maturizat, de azi! Așadar, e acceptat, de azi,
Să preia conducerea.
-Așa! -Și de-ndată ce palatul se va-nviora…
De confort iar ne vom bucura?
-Și-un pahar vom închina! -Și-un pahar vom închina!
Îmi place!
Știu că-ți place.
-Așa-i, de necrezut! -Cu stil!
Și talent!
Un plan eficient Tocmai am conceput! Întâiul pas!
O nouă provocare!
Practic, o redresare!
Pas după pas!
Îndată ștafeta predăm!
Și pas cu pas Pe scara socială, Ordinea naturală E timpul s-o schimbăm.
-Întâi… se vor pierde subit! -Atunci: anunțăm c-au murit!
-Apoi: După ce i-am jelit… -Copila-i urmează firesc!
Și pas…
O s-o încoronăm!
Cu pas!
-Minunat o-mbrăcăm! -Ce pas!
-Zeci de ani guvernăm! -Zeci de ani guvernăm! Ce simplu! O, da!
Dacă va accepta… -Intră-n dansul regesc! -Intră-n dansul regesc!
-Miniștrilor! -Prințesă!
-Am găsit răspunsul! -Și noi!
-O să rupem vraja! -Tu o să fii regină.
Tu o să fii regină.
Stați, ce? Oracolele mi-au răspuns în sfârșit la scrisori. O să rupă vraja.
Ce? Cum?
-Vai, da' asta ar fi minunat. -Da, desigur. Dar… dacă nu pot? Regatul
are nevoie de un conducător adevărat.
O regină.
-Stați, păi și părinții mei? -Îi trimitem la țară, unde
pot alerga, să fie fericiți.
Și o să îi poți vizita oricând dorești.
Bine. Sunt de acord. Dar numai… dacă încercăm întâi cu Oracolele.
Da, desigur, dar apoi…
-„Apoi” nu mai contează! -Căci se va termina!
Bine, dar…
-Niciun „dar”… -Însă, totuși…
E clar!
-Te vom încorona? -Te vom încorona?
Da!
-E primul pas! -E primul pas!
-Pas, pas, pas, pas! -Pas, pas, pas, pas!
Către redevenire! Pas după pas! De nenorociri vom scăpa! Și pas cu pas!
Pas, pas, pas, pas, pas! Pas după pas! De nenorociri vom scăpa! Și pas cu pas!
-Chiar după sărbătoare! -După încoronare!
După încoronare!
Viața se va schimba!
-Viața se va schimba! Totul se va schimba! -Totul se va schimba!
La mulți ani, dragă Ellian! La mulți ani să trăiești!
-La mulți ani, prințesă. -Să fii fericită, iubito.
Vă mulțumesc tuturor pentru această minunată…
Pe aici, Maiestate. Pe aici! Pe aici!
Mamă! Tată! Dacă mi se împlinește dorința, vom avea încă un motiv de
-sărbătorit. -Bravo, băiete!
-Da. Așa să fie. Bolinar? -Ă, scuzați-mă. Ă, iertăciune. Am o
treabă regească. Ă, o porție, te rog.
-Maiestate, atenție. -Ce bine arătați! V-ați
-aranjat pentru ziua mea! -Asta e!
-Prea bine. Ronțăie cât vrei, Sire. -Hei! Tata, lasă-l jos.
Mulțumesc, prințesă.
Bine, nu-ți place coroana. Înțeleg,
dar coroana e cam importantă și valoroasă, deci, ă… stai, unde s-a dus?
Flink!
Treci înapoi.
Nu! Șobolan mov și grețos. O, tortul meu.
Știi ce, Flink? Îți stă bine.
Serios, prințesă,
nu înțeleg cum poți să
iubești parazitul ăsta.
Ei sunt! Au ajuns. Fiți cuminți.
Sosesc unicii arhitecți ai universului știut și neștiut,
cele mai puternice și fermecate ființe din toate timpurile…
Oracolele Soarelui și Lunii.
Salutări, cetățeni ai Lumbriei!
Lumbriei! Lumbriei! Lumbriei!
Excelente servicii, Lawrence. O să-ți dau cinci steluțe!
Cinci steluțe? Da' ce, ai înnebunit? Mirosea a varză fiartă acolo.
O, da' mie mi-a plăcut. Îi dădea un aer mai primitor.
Iluștri Oracoli, în numele întreg Regatului Lumbria, vă mulțumesc pentru
prezență.
Tu trebuie să fii Prințesa Ellian.
Eu sunt! Cea cu diadema.
Sărbătorita, fermecat să te cunosc. Eu sunt Luno.
Iar eu sunt Sunny.
Vai, ce presimțire bună am.
Ia hai să vedem, în scrisoare ai spus că ai probleme
cu părinții? Crezi că sunt, ă… ă… cum le-a spus, Sunny?
Monștri.
Așa, monștri. Și ce te face să crezi că
părinții tăi sunt monștri?
Păi…
O, uau! Da' nu glumeai.
-Părinții ei sunt monștri. -Da! Știu! De asta am nevoie de aju…
tată! Tată! Nu, nu, nu, nu, nu. Sunt oaspeții noștri. O, hei! Mamă, și tu?!
Am crezut că e o metaforă. Mă gândeam că-ți place să exagerezi.
De ce-aș face asta?
Pentru că ești adolescentă.
Cine vrea jucăria?
Da, prinde!
Stai, stai, Sire.
Îmi pare rău. Uneori sunt cam… agitați.
Prințesă,
ceva îmi spune că părinții tăi au fost în Pădurea Întunecată a Întunericului Etern.
Atât de neagră, că i-au dublat numele.
Păi, da, au fost. De unde știi?
Pentru că e singurul loc în care există magia asta.
Nu mi-o lua în nume de rău, dar dacă nu se transformă repede la loc,
vor rămâne monștri pe veci.
Ce? Nu, vă rog, faceți ceva.
Desigur, desigur, n-am bătut atâta drum în gura unei
broaște pentru nimic. Dă-mi, te rog, bagheta!
A, ă, păi nu mai am bagheta.
Tu glumești? Unde-i bagheta?
Am dat-o la schimb pentru ceva mai bun.
Ce? Un' ți-a fost tărtăcuța?
Am mai discutat asta. Am mai discutat asta.
Ce tot zici acolo? Mie nu mi-ai spus nimic.
Ei, ba cum să nu?
-Toate astea sunt informații noi. -O, da' de câte ori le-am repetat.
Ăsta e un breloc.
E ca o baghetă universală. Uite,
în loc să cărăm mai multe baghete diferite,
avem una singură ce le face pe toate.
Da' ce-aveau cele șase baghete pe care le aveam deja?
Ocupau o întreagă măsuță de cafea.
-Spune o comandă și apasă un buton. -Să spun o comandă?
Trebuie doar să… trebuie… trebuie să… apasă… apasă, măi, nu-l brusca. Trebuie
să… of, dă-l încoace, că nu știi.
Hai. Hai. Hai, breloc! Hai! Îl apăs de mama focului, nu vezi? Da' nu face nimic.
Nu, nu, nu. Mă descurc. A! Start!
Șu, șu, șu!
Deci vrei să rupi blestemul… să-i poți elibera?
Situația monstruoasă… s-o-ntorci de-a-ndoaselea?
-Hai, vino mai aproape! -Ciulește-urechile!
-Uite-așa se face… -Uite-așa se face…
Mamă!
-O, nu, ține-l departe de mine! -Ajutor!
De aia nu mergem în vizite!
-Nu, nu, tata! Stai! -Ajutor!
Nu mai călcăm niciodată în castelul ăsta!
Lawrence! Ajutor!
Stați! Vă rog! Întoarceți-vă! Nu. Nu. Nu! Nu plecați!
Ce ați făcut? Era singura noastră șansă de-a rupe vraja.
Ellian…
Scumpo.
Îmi pare rău.
Începeți pregătirile. O să devin Regină.
Mama?
Tata?
Mama?
Vă rog să mă iertați că am țipat. Evident, nu știați ce faceți.
În fine, e încă ziua mea.
Uitați. Am, ă, adus tort.
Să știți că mi-e foarte dor de voi.
Mama?
Zidul spart, holuri goale,
Asta-i ce-a rămas din noi? Dar în suflet eu v-am păstrat,
Vă am alături pe-amândoi.
Ne plimbam Mână-n mână, Povesteam Zilnic, ore-n șir. Cu iubire mă-nconjurați
Și basme inventați, Și mă îmbrățișați!
Și-apoi, ați uitat…
Aș vrea măcar o clipă din tot ce-am trăit cândva, Demult,
când lângă voi mă regăseam!
Atât de fericită, eu credeam că pot zbura! Zi de zi… ne zâmbeam!
M-aș bucura de-o clipă din tot ce-am trăit cândva, Cu vorbe blânde ce mă alinau!
Aș alerga grăbită spre tot ce-am simțit cândva, Mă iubeați…
mă ocroteați Și zilele treceau…
Lângă voi, n-aveam teamă, Și puternică am crescut.
Știu că tot ce am eu mai bun Mi-ați dăruit de la-nceput.
M-ați învățat atâtea Când planuri ne făceam
În nopțile de iarnă, Dar și vara, când citeam!
Priveam mereu spre stele Și dorințe ne puneam…
Vă promit, N-am uitat, Însă totul s-a schimbat!
Dar va veni o clipă când tot ce-am trăit cândva Nu va mai fi un șir de amintiri!
Vom retrăi o clipă-n care ne vom revedea, Un moment, Sau o zi, Poate-un an.
Mi-aș dori
În prezent… Tot ce-am trăit cândva.
O, nu.
Nu. N-am închis porțile!
O, nu…
Monștri? În regat?
De unde au apărut?
Nu știu. Pregătiți Batalionul!
Mamă! Tată! Stop!
Pe aici.
Nu! Nu!
Închideți piața! Urmați-mă!
-Aveți grijă! -Atenție!
-Maiestate… -Ce vrei să faci?
-Stați aici. -Nu! Stai!
Nu faceți asta! Ascultați-mă! Mamă! Tată! Nu înțelegeți! Ei sunt părinții mei.
-Ei sunt Regele și Regina. -Prințesă! Nu!
General Cardona, acum un an au fost transformați
-de-o vrajă. -Trebuia să-mi spui.
Încetați! Vă rog!
Aduceți plasele!
-Prințesă! -Te-ai lovit?
Sunt bine.
-Regele și Regina? -Ei sunt Regele și Regina?
Probabil au fost cândva… dar acum s-au dus.
-Asta e magie neagră, vă spun eu. -Cum a fost posibil?
A transformat Regele și Regina în monștri. O putem păți la fel!
Ă, stați puțin. Stați puțin. Ă…
-Exact! Ce o să ne facem? -Este îngrozitor.
Trebuie să plecăm.
Dar nu-mi pot să-mi lăs casa! Unde o să ne ducem?
-Ascultați, a-avem un plan! -Dar cine domnește acum?
Da!
Prințesa va succede la tron.
-Mie-mi place prințesa. -Da! Dar ce facem cu monștrii?
Monștri? Stați, nu. Nu. Nu. Nu, nu… nu înțelegeți!
Odată ce prințesa Elian va succede la tron,
monștrii vor fi trimiși departe în lume.
Ce? Eu n-am aprobat așa ceva.
-Generale, nu am luat nicio decizie. -Pentru siguranța prințesei și a
Regatului, trebuie s-o facem. Și nu vă temeți. Nu-i veți mai vedea niciodată
in regat. Vom lua măsuri. Monștrii sunt închiși în cuști. Până
la răsărit, vor dispărea.
Flink, trebuie să facem ceva. Trebuie să-i scoatem de aici.
Acum vine!
Flink, ce-ai acolo?
Dă-l încoace.
Serios. Dă-mi-l.
De ce toată lumea mănâncă toate chestiile importante?
Nu-l găsesc. Nu-l găsesc nicăieri.
Oracolele.
Calmează-te, calmează-te. Reia toți pașii făcuți.
-Alo? -Bună idee. Am prins o broască…
Alo?!
Cine e? Iar ai invitat-o pe maică-ta?
Nu, sunt eu, Prințesa Ellian. Am brelocul vostru magic.
-Vezi, ți-am spus că nu l-am pierdut. -Ascultați, situația s-a agravat mult
aici. Vă rog, trebuie să vă întoarceți.
Nu. Nu ne mai apropiem niciodată de locul ăla bezmetic.
Luno! Are probleme!
Și dacă vin eu la voi? Atunci mă ajutați?
Of, da' ești foare insistentă pentru o prințesă.
O… Normal că te ajutăm. Nu-i așa?
Bine, fie, să vezi tu că nu găsești nicio broască la ora asta.
Folosește brelocul, Prințesă. Te va duce la casa noastră din Pădurea Întunecată a
Întunericului Etern.
S-a dat ordinul.
Duceți monștrii de aici.
Vă mulțumesc mult, mult.
-Soldați! Aruncați armele! -Prințesă?
Am zis: La pământ.
Ce e…?
Cred că trebuie să fim puțin mai specifici… ă… du-ne la Oracole!
-Ce se întâmplă? -Hei!
Speram să fie mai mult o chestie ca „ai clipit și-ai nimerit”!
-Hei, așteptați-ne! -Ne scapă!
Ne trebuie ceva! O… o… o caleașcă… o căruță… ceva!
Ne fură prințesa!
Fuga! Fuga!
Prindeți monștrii! Soldați, urmați-mă!
Prințesă!
Flink! Ia. Oprește-i.
Hei!
Închideți porțile!
O, nu!
Flink! Ține poarta!
Uaa!
O, nu!
Hei! Mai cu viață!
Ua! Ușor! Șezi! Dintre toate…
Prințesă! Încercăm să te salvăm!
Nu, mersi! N-am nevoie să mă salvați!
De ce nu ne ascultă?!
Pentru că e adolescentă. Haideți, prindeți-o!
Flink?
O, nu! Scuze, Bolinar!
Păi, mi se pare și normal la câte mi-ai făcut!
Bolinar?
Consilierul de încredere și stimabilul tău mentor te imploră să…
Ce-i chestia asta păroasă? Și chestia ailaltă păroasă? Nuuu!
Stai. Dacă eu-s în corpul ăsta, cine-i în al meu?
O, nu! Nu, nu, nu, nu, nu! Ellian! Trebuie să mă ajuți! Sunt un șobolan mov!
Nu-i printre prioritățile mele!
Of, și-acum eu ce fac?!
Ne-ajuți să fugim!
Uaa!
Mamă!
Mamă? Tată? Sunteți bine?
Eu nu sunt, mulțumesc de întrebare.
Am reușit. Am ajuns.
Da, ce noroc pe noi! Dar, deocamdată, corpul meu a rămas în regat.
-Nu, nu, nu! Vă rog, nu mă mâncați! -Stai calm, Bolinar!
Oracolele vor rezolva totul!
Și cum o să ajungem la ei? Stai. Așteaptă. Ce-i asta? Miroase a oregano.
Un strop de busuioc. O aromă delicată de rozmarin.
O, sunt paste cu fasole!
O, hai, fii serios. Cine ar face paste în mijlocul
Pădurii Întunecate? Cine? Cine?
Ia zi, ce crezi? Să fim nebuni și să frigem o scovergă?
Păi, am fost mâncați de un monstru, deci cred că merităm.
Ura! Am pus-o la făcut acum 20 de minute.
Ah, șugubățule!
Vai! Musafiri!
Ah! În sfârșit ai ajuns!
-A luat și monștrii după ea! -Păi noi i-am zis să vină! De unde vrei să
scoată o doică pentru monștri? Prințesă, ai ajuns.
Cu greu, dar iată-ne aici. Și scuze pentru faza cu mama,
care a vrut să vă mănânce. N-o să se mai repete, nu-i așa, mamă?
Deci… ia-ți brelocul. Dă-i drumul.
Ce să fac?
Să rupi vraja.
A, nu. Scuze, brelocul era un fel de busolă. Nu-i poate să-i transforme.
Ce?
-Dar tu poți, nu? -Mă tem că asta ne cam depășește.
Da' pe mine mă puteți transforma?
Ți-ai schimbat corpul. Ai nevoie de celălalt corp
ca să rezolvi ceva.
Știți pe cineva care mi-ar putea ajuta părinții? Poate-un vrăjitor? Sau magician?
-Sau o zână? -O zână? Ce, crezi că ne știm cu
toții-ntre noi? De parcă ne-am băgat cu
toții-ntr-o mafie a magiei?
-A, scuze. N-am vrut să fiu… -Deși, la o adică, avem cuplu' ăla de
zâne cu care jucăm trombon. Da' nu sunt prea magice.
Și nici cu trombonu' nu stau prea bine.
Dragele de ele.
Vreți să spuneți că nu există nimeni care poate rupe vraja?
N-am spus asta.
Și-atunci cine?
-Ei. -Ei.
Ce? Da' zici că v-ați țăcănit! Uitați-vă la ei.
Da, asta nu o să meargă. Deci, spuneți-mi ce trebuie
să facă și o rezolv eu.
Lucrurile astea nu merg chiar așa. Doar ei pot să rupă vraja.
Cum?
Împreună, vor porni-ntr-o călătorie palpitantă prin Pădurea Întunecată a
-Întunericului Etern. -Dar drumul nu-i marcat.
Vor fi lumini care să-i ghideze!
Mmm… din când în când. Sunt capricioase.
-Vă bateți joc de noi, nu? -Vor descoperi cărări prin munți.
-Cu multe stânci periculoase. -Vor traversa ape…
-Ha! Adică vâltori neînduplecate. -Vor traversa deșerturi.
Vai, căldura. Și nu-i căldură uscată. Da' eu vorbesc, eu aud.
Prințesă! Stai! Ne-ai lăsat cu vorba-n aer!
Dacă e adevărat ce spuneți, n-o să-mi mai văd niciodată părinți.
E… e în zadar.
Grozav.
Sărăcuța.
Prințesă, nimic nu-i în zadar.
Totul pare gri…
Și trist…
-Dar nu… ceda… -O lumină cât un strop
Te va ghida.
-Și, vezi? -Când ai găsit scânteia,
-Dac-o-ngrijești… -Ea se va dezvolta!
Așa!
Și după un timp treptat ea va sclipi!
Pe un cer întunecat va străluci!
Apoi ea se transformă-n soare!
Cerul opac se va însenina! -Drumul tău… pac! Ți se va arăta! -Drumul tău… pac!
Ți se va arăta!
Va lumina!
-Va lumina! -Ca o făclie!
O vei găsi…
Și zi de zi…
Te va-nsoți!
Mergi după ea Și vei vedea Că noaptea nu-i atât de grea! Și niciun nor nu te va
-mai umbri! -Mergi după ea Și vei vedea Că noaptea
nu-i atât de grea! Și niciun nor nu te va mai umbri!
Asta-i o metaforă?
Metaforă șmetaforă! Ție nu-ți trebuie decât un
strop de lumină-n viața ta.
Mă tem că așa e, Prințesă.
Părinții tăi sunt monștri pentru că ei și-au pierdut-o pe a lor.
Trebuie s-o reaprindem, pronto! Când scânteia a pierit, Tu uiți ce ești!
Sufletul se-ntunecă, Te rătăcești!
Hai, fugi! Căci lumea-ncet se stinge!
Tot ce-a apus Din nou se va-nălța!
-O rază-n plus Ne va putea salva -O rază-n plus Ne va putea salva
Vei căuta Lumina ta, ce arde-n suflet!
O vei afla Și-o vei urma Orice ar fi!
O licărire-n calea ta Bezna pe loc va spulbera! Ca o văpaie ea va Străluci!
Vezi aia? În vârful celui mai îndepărtat
munte e Lacul Luminii, ce-i poate transforma înapoi în oameni.
Trebuie doar să atingă apa.
Și ferește-te de întuneric. Se hrănește cu emoții negative,
se face mai mare și mai mare, până te-nghite.
Asta nu-i o problemă. Eu n-am emoții negative.
Cu toții avem emoții negative. Contează cum le ții piept.
E clar!
Mama? Tata? Urmați-mă!
-Deci, nu uita! -Deci, nu uita!
Asta-i calea mult-așteptată!
-Lumina ta! -Lumina ta!
Iar problema e rezolvată! Și, uite-așa, Curând, viața mea Va reveni la normal!
Te va ghida!
-Cum am știut! -Ia priviți, cărarea lucește
-Și nimic nu ne mai oprește! -De la-nceput!
Tată, mamă, fiți fără teamă, Noi știm ce-avem de făcut!
Fii fără teamă! Știi ce-i de făcut!
Vom porni spre un nou început! Pe drum spre un nou început! Azi e un nou început!
-Scovergi! -Scovergi!
Eu nu știu de ce ești așa de veselă.
Bolinar, tot ce trebuie să fac e să-mi duc părinții la Lacul Luminii. Ai auzit
Oracolele.
Da, i-am auzit tare și clar. Au mai spus și „ferește-te de întuneric”. Și cireașa
de pe tort… e atras de emoții negative. Of, sigur o să vină după mine
primul
Uite, următoarea bilă de lumină! Dar cred că putem traversa doar pe acolo.
Deja ne-a găsit. Te rog, cruță-mă, Mare Întuneric! Sunt mic și neînsemnat!
Calmează-te, Bolinar, călătorim împreună cu doi monștri uriași.
Orice o fi Întunericul, ar trebui să se teamă el de noi,
nu noi de el.
A, da, sunt protectorii noștri curajoși.
Mamă, tată, hai! Să mergem!
-Soldați. -Da!
Repede! Intrați cu toții acolo.
Nu mai grohăiți. Stați, unde-i Bolinar?
Ajutor! Ajutor! Aici sus! Sunt eu! Bolinar! Știu că nu arăt ca mine, dar eu
-sunt! -Nu mișcați.
Sunt cu prințesa! E aici! Ajutor! Aici jos!
Bolinar!
Bolinar, gata!
Dacă ne găsesc până îmi transform părinții, o să-i alunge. Știi asta.
Nu sunt părinții tăi. Nu sunt Regele și Regina.
Lumbria are nevoie de un monarh adevărat.
Da,
ca să-i pot da Lumbriei un monarh adevărat trebuie să rup vraja și să-i aduc
înapoi pe Rege și Regină. Ia stai puțin… unde sunt Regele și Regina? Mama? Tata?
Stai! Așteaptă-mă!
Hă?
Ecou. Ecou… ecou… ecou… Ecou. Ecou… ecou… ecou… ecou… ecou… ecou…
Ia uitați. La, la, la, la, la, la, la…
Bine, tată. Acum tu.
Bună asta, tată.
La, la, la…
Uau, mamă, e grozav! Tu urmezi, Bolinar. Spune ceva.
Mai bine-aș crăpa.
Gata cu mârâitul. Fiți cuminți.
Sunt niște animale. Nu-nțeleg ce spui.
Ei sunt părinții mei și mă înțeleg perfect.
Nu!
Nu! Nu vă mai răstiți!
Încetați!
Mamă! Tată! E din ce în ce mai rău!
Prințesă, ei nu te-nțeleg. Părinții tăi au dispărut de mult!
Nu spune asta.
Nu! Te înșeli. Sunt acolo, pe-undeva. Trebuie să fie.
Stai!
Încetați!
Prințesă!
De ce se tot ceartă? De ce nu-i pot opri?
Întunericul. Vine după mine.
Nu, nu vine după mine… vine după tine, prințesă!
Parcă spuneai că nu ai emoții negative!
Nu credeam că am.
Pleacă! Pleacă de acolo! Hai, pleacă de acolo!
Ajutor! Ajutor!
-F… F… Fată! Fată! Fată! Fată! -F… F… Fată! Fată! Fată! Fată!
Mama! Tata! Puteți vorbi.
Nu, eu nu pot.
Păi, tată, tocmai ai vorbit. Ai spus, „Nu, eu nu pot.”
Ce-nseamnă „nu”? Ce-nseamnă „eu”? Ce e „nu pot”? Hei, chiar spun lucruri,
dar nu știu ce înseamnă, deși îmi ies pe gură!
Da, vorbești. Mamă, tu poți vorbi?
Fată.
Da! Da, sunt o fată. Fata ta.
Fată, ascultă-mă când vorbesc. Îmi place sunetul vocii mele.
Se vede că ești tata.
Fată.
Da, îți mai amintești și alte lucruri despre mine?
Fata cu tort.
Exact, așa e, v-am adus niște tort.
Ai adus tort?
Place tort.
-Stați. Nu. Ascultați… -Tort ai acum? Tort.
-Tort. -Alo! Dacă aveți tort,
-vreau și eu o felie. -Nu avem tort.
Dar asta nu contează. Vorbiți!
Cred că aveți atâtea
lucruri să-mi spuneți.
Trebuie să elimin lichid din interiorul meu.
Ei, na, nu mai sunt nici pe departe ca înainte.
E așa de greu să vezi partea plină a paharului?
Eu? Mereu văd partea plină a paharului.
Uitați! Următoarea bilă de lumină.
Lichidul e în exteriorul meu acum.
-Felicitări! -Bine, dragilor. Trebuie să o
luăm în direcția luminii ăleia.
Hei, termină!
-Tu să termini. -Ba, tu să termini.
-Ba nu, tu. -Nu, termină tu.
Alo, potoliți-vă! Amândoi. Voi nu ați învățat nimic mai devreme?
Dacă vă certați în pădure pățim lucruri rele. Deci, de-acum înainte,
nu vă mai certați. Ok?
-Bine. -Bine.
Super. Acum stați grupați și urmați-mă.
Stați! Așteptați-mă! Așteptați-mă! Stați, stați!
-N-am ajuns încă? -Abia am pornit.
-Văd mingi pe cer! -Ce?
-A, ăștia sunt nori. -Prefer ce-am zis eu.
Cred că și eu.
-Ce este? -Aia e o piatră.
Piatră. Drăguță. Place pietre! O! Piatră mare. Piatră lucioasă.
Piatră Țiți-riți-mică-mini.
O! Pietre păsări.
Mama! Nu mânca fructele.
Frumoși. Ce sunt?
Fluturi.
-Fru-tuluri? Ha! Da' cum pot să fluture? -Ai făcut o glumă de tată?
Tată! Așteaptă! Ah, Bolinar, e absolut minunat.
Părinții mei se întorc la mine.
Of, prințesă, sunt doar niște bestii, care știu să lege două, trei vorbe.
Ei nu știu cine ești. Nu știu cine sunt eu.
Eu! Minunatul lor consilier.
Nu, ba știu. Vei vedea. Își vor aminti de mine. Și de tine.
Ba nu. La cum sunt acum, ar putea să mă cheme și Lordul Bombonel!
-Lordul Bombonel. -Lordul Bombonel.
Lordul Bombonel. Lordul Bombo… Lordul Bombonel.
Lordul Bombonel. Lordul Bombonel. Lordul Bombonel.
De ce-oi fi zis Bombonel?
A obosit Lordul Bombonel?
Lordul Bombonel n-are nimic.
-Nu mai spuneți asta. -Bombonelul s-a supărat?
Lordul Bombonel e supărat mereu.
Nu sunt supărat.
Haide, Bolinar, relaxează-te. Lumina! Am reușit. Am ajuns!
În sfârșit, dulce somn!
Nu, Bolinar, nu ne putem odihnim. Trebuie să ajungem la următoarea bilă.
Probabil durează doar o secundă.
Și… am pornit spre următoarea bilă!
Ă… bilă!
Arătați-mi bila.
Ah, aduceți-mi bila.
Bilă pentru patru, vă rog.
Îmi dă și mie cineva o bilă?
Unde este?
Măcar numele meu? Vă amintiți cum mă cheamă?
Mmm…
Știu!
E fata cu tort?
Nu, tata, nu e fata cu tort.
Unde e lumina aia?
Eu văd o lumină.
Serios? Unde? Unde este? Alea sunt stele, mamă.
Frumoase.
Da, sunt, nu-i așa?
Înainte, le priveam împreună.
În nopți senine, voi mereu îmi spuneați… „Te vom iubi,
chiar dacă stelele s-ar risipi. ”
Eu țin minte… noapte.
Da.
-Eu țin minte foșnet. -Și eu!
-Era cald și moale, -De steluțe luminat…
Eu nu îmi amintesc. Dar sunt imagini care-n minte se rotesc, Și apoi mă ocolesc
-Și au zburat. -Așa
-Eu țin minte râset! Eu țin minte zâmbet! -Atât îmi amintesc. Sunt frumoase,
-Peste tot, steluțe Și un cer înflăcărat! -Și prin aer tot plutesc, Dar, când
vreau să la trăiesc, Iar au plecat.
Era fericire Și eu eram mândru, Și atunci, steluțe Spre noi toate s-au uitat.
Da! Amintește-ți! Lasă să-ți umple inima! Nu le uita!
Eu nu le mai găsesc, Iar ochii mei mă-mpiedică să-mi amintesc Și atunci se
-umezesc, Căci m-au trădat. -Hai! Te rog,
Îți vei aminti cândva! Cândva!
Amintește-ți! Nu-i nimic! E timp!
Voi ține minte tot ce-a fost, noi și stelele.
Și, da… vă veți reaminti… cândva.
Ellian?
Îmi știi numele!
Mamă.
S-au oprit aici.
Văd că au rămas peste noapte.
Of, îmi fac griji pentru ea, Generale. Trebuie s-o găsim pe prințesă!
Cât de repede! Ce este sunetul ăsta?
Bolinar, acum ce mai mănânci?
E dezgustător.
Stai puțin…
O cărare… de nuci. Bolinar le-a găsit urmele.
Genial, ministre. Soldați, vreau să verificați zona în detaliu.
Cum de câștigi tu mai mult decât mine?
Ellian. Ellian. Îmi place numele ăsta, Ellian.
Ellian.
Bine, îmi știți numele. Grozav! Fiți atenți: Sunteți părinții mei,
iar eu fiica voastră.
Sunteți părinții mei, iar eu fiiga voastră.
O, nu. Sunt fiica voastră. Uitați, acolo e.
Ei, fiiga cui sunt eu?
A nimănui.
Oh…
Nu-i nimic, pentru că ești tatăl meu.
Și tu ești fiiga mea!
Da, exact!
Și șobolan mov e fiiga mea!
Nu, șobolan mov nu e fiica ta. Și nu este nici un șobolan mov.
Șobolanule!
Hm?
Nu-nțeleg nimic.
-Faci firimituri! Ai lăsat o urmă! -Ba nu.
-O să conduci soldații direct la noi. -Zici tu așa?
Bine: Fără comploturi, fără urme. O să ajungem la bila aia. Singura întrebare e:
Am încredere în tine să mergi singur sau va trebui s-o pun pe mama să te care în
-gură? -Nu!
Eu aleg gura.
Ai încredere. Lucrez în echipă.
Da, dar care echipă?
Ce, ce se întâmplă?
Ne scufundăm.
Știu că ne scufundăm. De ce ne scufundăm?
Da' de unde să știu? Salvează-mă.
Am nisip unde n-ar trebui să fie nisip.
De asta îmi plac pietrele.
Repede! Tată! Suie-te pe piatră!
Bine, uite cum facem: Ca să traversăm chestia
asta fără să ne înecăm, trebuie să stăm în lumină.
Nu, sunt prea multe bile pe cer. E prea periculos. O vom lua pe acolo.
Pe pământ verde și sigur.
Mama, e prea departe.
Nu, trebuie să mergem drept. E mai rapid așa. Nu, Ellian?
E mai rapid să mori. Spune-i, Ellian.
Nu murim dacă ne grăbim. Ellian, să mergem.
Tată, trebuie să ne punem cu toții de-acord.
Așa e. Cu mine.
-Tată, vrei să încetezi? -Ellian de acord cu Femela Monstru?
-N-am spus asta. -Nu ești de acord cu mine?
N-am spus nici asta.
Ellian, de acord cu mine.
-Tată! -De ce e Ellian de
acord cu Monstrul Mascul?
-Stai, ce? -Ellian îl place mai mult decât pe mama?
Da!
-Nu! Nu mă băgați la mijloc! -Întunericul! Vine!
O, Nu!
O! Ne-au găsit!
E armura mea și ăla e corpul meu! E corpul meu în armura mea.
Haide!
Dar corpul meu!
De ce ai mereu dreptate?
-De ce nu asculți niciodată? -Acum nu e momentul!
Înainte!
-Ellian, spune-i că greșește. -Nu, Ellian, spune-i că el greșește.
Mamă! Tată! Nu e corect!
-Stați! Retragerea pe teren solid. -Înapoi!
Am fi deja pe partea cealaltă dacă făceam ca mine.
Nu, dacă făceam ca mine!
-Am făcut ca tine! -De ce faceți mereu asta?
-Ellian, spune-i că am dreptate. -Ellian ar fi în siguranță cu mine.
-Nu, Ellian ar fi în siguranță cu mine. -Nu mă faceți să aleg între voi.
Nu! Ești…
-Nu, tu nu asculți. -Nu asculți niciodată!
-Nu, Ellian ar fi în siguranță cu mine. -Tata! Tata! Poți să ne duci până acolo?
Hă?
Da. Da, pot s-o fac.
Stânga… stânga!
O, Nu! Mamă, poți să mă duci până acolo?
S-a făcut.
Nu!
Trebuie să ajungem acolo fără să ne vadă. Dar cum?
Du-o tu. Eu o să îi țin pe loc.
Nu, e mai în siguranță cu tine. Am o idee.
Ce… unde au dispărut?
Nimic aici, Generale.
Căutați în partea opusă. Nu au ajuns departe.
O, minunat. Na, mi-a plecat corpul. Se duce călare cu armata.
Dacă s-au înșelat Oracolele? Sau lacul nu funcționează?
Dacă am rămas cu toții așa, pe viață? Mai rău de atât nu se poate.
Corpul meu… frumosul meu corp.
Bolinar, tu încă ești îmbufnat?
Da.
Haide, încearcă să ții pasul. Trebuie să ajungem la Lacul Luminii…
Stai… Mama? Tata?
O, nu, ne-am pierdut.
Prințesă, protejează-mă!
Ce? Aw, sunt pârși! Poate ne ajută ei.
Să ce? Să luăm rabie?
Scuzați-mă. Ne-am cam pierdut. Mă puteți ajuta să-mi găsesc părinții?
Sunt un fel de… monștri mari. Nu! Nu, sunt monștri drăguți.
Nu e bine.
Spune-mi că alea nu-s morminte.
Ce crezi că spun?
Ei bine, e diplomație de bază… împarți masa,
le câștigi încrederea și ca răsplată, o să ne ajute!
Super! Atunci… ia cu pâine!
-Eu? De ce eu? -Pentru că ești pârș.
Sunt un domn și am gusturi selecte, Nu rezist la delicii… admit!
Și eu am gustat lucruri suspecte, Dar așa nu m-am mai înjosit! Nu sunt pârș!
Îmi este greață! De-a dreptul greață!
Ce crustă creață, Înoată-n must! Prea multă zeamă!
Și, da, mi-e teamă! Dar sunt constrâns… Îl gust!
Nu este rău deloc! Nu este rău deloc!
În mod ciudat Nu-s dezgustat Și nu sunt cuprins de șoc!
Este cam gros Și foarte cleios Cu un miros De-ți vine-a tuși! Eu simt și mărar
Și note de cacao și brie! Este chiar bun, serios!
De fapt, e delicios! Și, m-am gândit, Merge-nsoțit De un rosé savuros.
Hei, așteaptă!
Simți că sughiți Când vrei să-l înghiți, Dar cum l-ai gustat, Te-a și fermecat!
Mi se pare că m-am acomodat!
Bolinar, nu uita să-i întrebi pe unde o luăm!
Sigur, prințesă! Într-un final…
Nu e viața de vis, mult-dorită, Totuși, nu e deloc una rea!
Da, ceva în stomac mă irită, Însă cred că mă voi adapta!
Mă fascinează, Dar nu-mi e groază De-această
fază Din viața mea. -Ce? -Nu-s chiar localnic,
Miroase jalnic! Dar pot să spun Uraaa!
Chiar mi-ar plăcea aici! Ba, m-aș muta aici!
Aș vrea să-nchin paharul plin pentru viața mea de-aici!
Da, e scabros, Dar și-un vanitos Ar fi
norocos Și eliberat! Iată te uită cum m-am acomodat!
Bolinar? Da' ce te-a apucat?
Cum să nu vrei o viață ca-n povești?
Iar fără larve nu poți să trăiești!
E smârc! Și mâl! Sunt melci! Noroi!
E inedit Dar sunt ca voi!
M-aș bucura aici! Ce-aș mai dansa aici!
Nu m-aș opri Și aș bâțâi Din tot ce-aș putea, aici!
Dacă-un bărbat Atât de-nțepat Și brusc defăimat Se poate distra,
Poate că adaptarea nu e grea!
Și-atunci, e clar că oricine s-ar putea schimba!
Mamă! Tată!
Îmi place noul Bolinar.
Vai, mulțumesc!
Uau!
Hei!
Mamă! Ce vrei să… Bine, bine! Pune-mă jos. Vă credeți duri, nu? Haide,
arătați-mi ce știți.
Hmm?
Îi place tortul.
Fiică.
Ellian e fiica mea.
Fiica noastră.
Mama. Tata. V-ați întors?
-O, Ellian! -Ești fiica noastră!
Oh! V-ați întors! Mi-ați lipsit!
Of, fetița mea.
Ellian, scumpo.
Ellian, aveai dreptate. Au fost mereu aici cu noi.
Prințesa… nu a renunțat niciun moment la voi.
Cât de minunată ești.
Lacul Luminii! Uitați-l acolo. Haideți!
Da!
Am ajuns.
Am ajuns!
Veniți înăuntru! Lumina e superbă!
-Mereu trebuie să dezgropi trecutul! -Nu, tu-l dezgropi.
-Nu lași pe nimeni să vorbească! -Dacă mi-aș ține respirația
așteptându-te să treci la subiect, m-aș sufoca!
Poftim, iar începi, transformi o ciondăneală-ntr-o insultă.
Da, e vina mea. Întodeauna doar a mea. Mereu faci asta!
Mereu faci asta!
Deci așa s-a întâmplat.
E numai vina noastră.
Furia… am lăsat-o să ne consume.
Ce tot fac acolo?
Am încetat să ne mai susținem unul pe celălalt.
Hei, Ce mai așteptați? Intrați odată!
Ce-i?
Ellian, îți amintești cât de des ne certam,
nu-i așa?
Toate familiile o fac.
Dar nu așa.
Din cauza asta am devenit monștri.
Hai, pășiți în lumină. O să se rezolve totul.
Nu putem.
Cum adică nu puteți? Nu vreți să fiți iar oameni?
Sigur că vrem să fim oameni.
Dar noi nu mai vrem să fim iar oamenii ăia.
Nu înțeleg…
Ellian… noi doi nu mai putem fi împreună.
Nu ne mai putem întoarce la ce eram înainte.
Ellian, așteaptă-ne puțin. Eu și mama ta trebuie să
decidem ce o să facem.
Trebuie să găsim o soluție să funcționăm, trebuie să ne responsabilizăm…
Să împărțim lucrurile pe care le avem de făcut…
Ce o să faceți voi?
Ellian!
V-ați săturat, gata, plecați! Și eu ce fac?
Ellian. Te rog.
Spuneți că nu vreți să-ncercați Eu ce mă fac?
Le-am suportat pe toate, Zi și noapte! Și, în loc să-mi mulțumiți Vă despărțiți!
-Ellian! Trebuie să… -Nu! Nu mai vreau!
Fără părinți când eu creșteam, Voi ce făceați?
Când mi-era frică și plângeam, Unde erați? Dar am avut răbdare
-Și mă doare -Că în loc să mă iubiți,
-Voi mă părăsiți! -Ellian!
Ziua eram singură! Noaptea nu puteam dormi!
Iar voi distrugeați, Urlați, Mă chinuiați Ca doi copii!
Printre frământări, Sfidări Și remușcări, Rușine, teamă, stres!
V-am îngrijit și n-am cedat! Cuminte, calmă, am luptat!
Ellian?
Și, după tot ce-am îndurat… Asta primesc! Vreți să uităm ce s-a-ntâmplat?
Nici nu mă gândesc!
Acum vă e mai bine! Nu vă gândiți la mine!
Nu! Contează ce vreți voi! Voi doi!
-Vă despărțiți! Și mă părăsiți! -Vorbește cu noi!
Mă părăsiți!
-Ellian! -Ellian! Te iubim!
Minciuni! Nu vă mai cred!
Dacă puteți să nu vă mai iubiți reciproc, puteți să nu mă mai iubiți pe mine.
Nu crede că o mai iubim.
O, nu!
-Ellian! -Ellian!
I-am prins!
Înainte! Înainte!
Hai, hai, hai!
Soldați! Nu-i lăsați să scape!
Treci in cuscă.
În cușcă! Tregeți în cușcă.
-Ține-o! -Grijă la coadă!
Duceți bestiile unde nu se va mai auzi de ele vreodată.
Unde e prințesa?
Bolinar! Ia trupele și cercetează valea. Noi ne întoarcem să o căutăm pe câmp.
O, nu!
Hă?
-Pârși! La atac! -Hei, ce sunt ăștia?
Hei, aveți grijă! Păzea! Vedeți că vin!
-Prințesă Ellian! -Ellian!
-Ellian!
Poate au găsit-o pe prințesă!
-Ce se întâmplă? -E o ambuscadă!
Flink, băiete, cred că-i timpul să ne-ajuți.
Le dă drumul monștrilor! Opriți-l!
Stați! Nazara! Generale! Noi suntem! Regele și Regina!
-Maiestățile voastre. -O, Regină Ellsmere.
Mă bucur că v-ați întors amândoi, dar nu știm unde este prințesa.
Ellian e în furtuna aia!
Trebuie s-o salvăm!
Trebuie să ne salvăm fiica!
Te ajutăm noi, Sire.
Înainte!
Ai știut de la început că ei erau? De ce nu mi-ai spus?
Rămăsese fără cuvinte, draga mea.
-Ellian! -Ellian!
Nu ne mai putem întoarce la ce eram înainte.
Nu ne mai putem întoarce la ce eram înainte. Nu ne mai putem întoarce la ce
-eram înainte. -Nu ne mai putem
întoarce la ce eram înainte.
Nu ne mai putem întoarce la ce eram înainte.
Ellian!
Ne pierdem copilul! Trebuie să facem ceva!
Lumina.
Da.
Ellian!
Ești bine? Credeam că te-am pierdut.
Ellian, ne pare rău.
Noi am uitat cât de mult am putea să te rănim.
Te-am neglijat și ți-am frânt inima, acum plătim.
-Ce am făcut? -Am greșit.
Și nu știu cum ne-am îndepărtat…
Și de tine-am uitat.
Ai avut dreptate, Ellian.
Trebuia să fim mai buni.
Am uitat să te-alinăm…
Am uitat să îți zâmbim…
Am uitat să ne gândim la tine, să te ocrotim.
Și, fără să vrem, noi am uitat Că te iubim nemăsurat!
Am uitat să-ți spunem că alături Pe viață îți vom fi,
Chiar dacă munții ar pieri Și stelele s-ar risipi.
Numai tu ne faci să fim mai buni. Întotdeauna a fost așa.
Ne pare rău că te-am făcut să simți că nu e așa.
Ți-aș da măcar o clipă din tot ce-am trăit cândva,
Dar timpu-n loc nu poate fi oprit.
Trecutul va rămâne Parte din inima mea. Și a ta. Îți promit.
Eu știu că viața noastră În curând se va schimba,
Dar drumul împreună-l vom găsi.
Scânteia care piere Poate naște altceva, Căci vă iubesc, Mă iubiți!
Pe deplin.
Fericiți!
-Da! Vom găsi… Tot ce-am trăit… cândva! -Tot ce-am trăit… cândva!
Mamă!
Copilul meu!
Tată!
Ellian! Scumpo!
UN AN MAI TÂRZIU
Deci lucrurile sunt foarte diferite pe aici
și, recunosc, am avut niște îndoieli. Dar, sinceră să fiu,
părinții mei chiar s-au străduit mult și ducem o viață foarte bună!
Câteva schimbări: Pentru început,
mama locuiește acum în casa aia și tata în casa cealaltă,
iar eu nu fac curat nicăieri. Mă rog, mă bat la cap zilnic,
da' să știți că e chiar drăguț. Oh, nu!
Prințesă Ellian!
Nazara!
Știu că am promis că nu voi da semnalul astăzi,
dar Regele și Regina solicită o audiență…
Ce?
E… una mare.
Treci și distrează-te, scumpo!
Te-am păcălit!
La mulți ani!
Să fie foarte relaxant.
Da, și evident foarte restrâns.
Dă-i cadoul, Micule Joe.
Hei!
-Prințesă! Vești bune! Arhimede! Nu! -Felicitări, Prințesă!
Flinky, băiete, am ceva pentru tine.
Uită-te la tine, Flink.
Salutări, Prințesă Ellian.
-Oracolele! -Vrem doar să-ți spunem că
suntem foarte mândri de tine.
Dacă altcineva din viața ta se transformă în monstru, te rog nu… ezita să ne chemi.
Faceți loc! Faceți loc!
La mulți ani, draga mea!
Mamă! Tată!
Știm că n-ai apucat să zbori atât de des pe cât îți doreai anul trecut și…
Ne-am gândit că anul ăsta ar trebui să zbori cu stil.
E cea mai grozavă șa pe care am văzut-o! Prieteni! Să-ncercăm scumpetea
-asta! -Ellian! Vino până-n nouă!
Tata. E ziua mea.
Bine. Zece.
Te anunț când ajunge acasă.
-E lumea mea! Știu, e ciudat… -Brelocul!
La noua viață… chiar ne-am adaptat!
Părinții mei S-au despărțit, Însă destinul pe veci ne-a unit!
Fără stres și secrete,
Pot să fac ce simt eu Voi profita De vârsta
mea, Acum că nu mai sunt monștri! Și pot să zbor Spre orice nor!
Fiindcă părinții nu-s monștri!
Ce mi-am dorit S-a-ndeplinit! Îi am din nou lângă mine!
Alături de mine!
Și vor fi cu mine mereu!
Zidul spart, holuri goale,
Asta-i ce-a rămas din noi? Dar în suflet eu v-am păstrat,
Vă am alături pe-amândoi.
Ne plimbam Mână-n mână,
Povesteam Zilnic, ore-n șir. Cu iubire mă-nconjurați
Și basme inventați, Și mă îmbrățișați!
Și-apoi, ați uitat…
Aș vrea măcar o clipă din tot ce-am trăit cândva, Demult,
când lângă voi mă regăseam!
Atât de fericită, eu credeam că pot zbura! Zi de zi… ne zâmbeam!
M-aș bucura de-o clipă din tot ce-am trăit cândva, Cu vorbe blânde ce mă alinau!
Aș alerga grăbită spre tot ce-am simțit cândva,
Mă iubeați… mă ocroteați Și zilele treceau…
Lângă voi, n-aveam teamă,
Și puternică am crescut.
Știu că tot ce am eu mai bun Mi-ați dăruit de la-nceput.
M-ați învățat atâtea Când planuri ne făceam
În nopțile de iarnă, Dar și vara, când citeam!
Priveam mereu spre stele Și dorințe ne puneam…
Vă promit, N-am uitat, Însă totul s-a schimbat!
Dar va veni o clipă când tot ce-am trăit cândva
Nu va mai fi un șir de amintiri!
Vom retrăi o clipă-n care ne vom revedea,
Un moment, Sau o zi, Poate-un an. Mi-aș dori
În prezent… Tot ce-am trăit cândva.