Pták, jakého nikdo neviděl.
Květina, jakou nikdo neviděl.
Vánek, jaký ještě nikdo necítil.
A noc, jakou nikdo neviděl.
Viděli jste někdy něco tak krásného?
Jmenuji se Rudger.
Jsou mi tři měsíce, tři týdny a tři dny.
Ty jo.
Tady jsem se narodil.
Ve světě, který si vymýšlí Amanda.
Wow!
Jú!
Amanda si vždy představuje ty nejúžasnější světy.
Tohle je pilný obr.
Upovídaná veverka
a oceánská velryba.
Někdy si vymýšlí i hodně strašidelné věci.
Jé!
Rudgere!
Jé!
Tohle je Amanda. Amanda si mě vymyslela a tak jsem se narodil.
Jé!
Něco jsme si s Amandou slíbili.
Ať se děje, co chce, nikdy nezmizíme.
Budeme se ochraňovat.
A nebudeme plakat.
A co ty? Máš tajného přítele jako jsem já, kterého nikdo nevidí?
Dospělí, co bývali dětmi, nám říkají…
Vymyšlení.
VYMYŠLENÍ
Občas si přeju žít někde, kde pořád svítí slunce.
Julie, po dešti může vyjít duha. Duha to je slib.
Slib? Co to povídáš?
Říká se, že když vidíš duhu po dešti, má ti připomenout jeden důležitý slib.
Julie!
Ach, to je máma. Ahoj, mami.
Myslím, že naši mají raději polární záři než duhu. Můj táta tedy určitě.
Hodiny baletu i o prázdninách?
No jo. A představ si, víš, jak můj táta pořád na něco zapomíná, viď?
Ale nedávno hned po ránu řekl: "Co to dnes máme?
Vím, že to je něco důležitého. No jistě, máš baletní vystoupení." Ale ne.
Amando, ten den jsem měla narozeniny. Věřila bys tomu?
Proč podle tebe dospělí vždy zapomínají na ty důležité věci?
Julie, musíme jít!
No nic, ahoj.
Měj se, Julie!
Honem, za chvíli máš hodinu. Tak ať nepřijdeš pozdě.
-Mami, počkej, počkej na mě! -Zlato, musíme jít.
Já vím, už běžím.
Ahoj.
Ano, já vím. Johne, tak se posaď.
Než něco řekneš, nemáš zač.
Jo, díky.
DIVOCÍ TVOROVÉ OBRÁZKOVÝ SLOVNÍK
Souboj!
Divocí tvorové jsou všude.
ŠKOLNÍ AUTOBUS
POPLETENÉ KNIHKUPECTVÍ
Vážně? Dneska? Skvělé!
Ano, v pět odpoledne. Ano. Určitě. Už se moc těším.
Ahoj.
Jo! Goldie! Tak mi konečně odpověděli. Chtějí, abych přišla na pohovor.
Blahopřeju. Tak na novou kapitolu tvého života.
Snad to půjde dobře. Co jsem se vdala, pracovala jsem jen tady v knihkupectví.
Neboj se. Ty jsi proslulá majitelka Popleteného knihkupectví. Bude to dobrý.
Snad ano.
No, tak dobře.
Lizzie!
Jistě je to těžké, když jsi na všechno sama. Ale vím, že to zvládneš.
Děkuju, Goldie.
Vlastně mě napadlo… Můžu tě o něco požádat?
Hlídat Amandu? No jistě, nech to na mně.
Á, jsi skvělá.
Amando, už smím zase mluvit?
Jasně.
Zkouška, zkouška. Raz, dva, tři. Houstone, slyšíš mě?
A proč spolu nemůžeme mluvit ve škole?
Rudgere, vzala jsem tě do školy, protože jsi moc chtěl.
Jsem jediná, kdo tě vidí.
Všichni by byli asi překvapení, kdybych mluvila s někým, koho nevidí.
Předvedl bych se v tom nejlepším světle, kdyby mě lidi viděli. Ahoj. Zdravím vás,
vážení, jsem Rudger.
Co? Ty rušíš dnešní rande?
Lizzie mě vážně potřebuje.
Vždyť víš, že je na Amandu úplně sama.
Rudgere, napadlo mě teď super dobrodružství.
To s těmi meteority, který padají z nebe?
Ne.
Slib mi, že na mě zase nezaútočí Lilková paní.
Tomu dobrodružství něco chybělo.
To tedy jo. A nelíbilo se mi být v hrnci s těmi párky, bylo tam vážně moc horko.
Chápeš to, že jo? I když je to jen tvá fantazie.
No jasně. Nechceš, aby z tebe byl vývar. Fajn. Rozumím.
Ty jo, to vypadá dobře.
Rudgere, teď naše svatá půdní přísaha.
Nikdy nezmizíme, budeme se ochraňovat a nikdy nebudeme plakat.
Jedeme, Rudgere.
Jedeme, Bessie! Juhů!
Počkej, moment, stůj!
Proč jsi ji pojmenoval Bessie?
Je to kráva, ne?
Co? Je to pižmoň. Nemáš žádnou fantazii.
To byl jen vtip, já to tak nemyslela.
Dobře, a jak by ji pojmenovala princezna Amanda?
Hyjé, Zelený ležáku.
Zelený ležák? Není to mámino pivo?
Hyjé.
Amando?
Hele, Amando? Můžeš si mě, prosím, představit, jak procházím zdmi a dveřmi?
Jako duch? To rozhodně ne.
Ale nedávno, když jsi zavřela dveře a odešla,
jsem byl dvě hodiny uvězněný ve skříni.
No a? Rudgere, ber ji jako svůj pokoj. Když jsem doma, jsi volný.
Je bezva, když jsi doma, Amando, ale někdy si chci hrát i s jinýma dětma,
jenže ony mě nevidí, tak si s nima hrát nemůžu.
Ale i tak je fajn dívat se, jak si hrajou. Au! Jé, to je zima.
Pojď sem! Tu máš!
Ne!
Ty jo.
Nech mě!
-Rudgere, podívej se. -Ty jo!
To je…
Vánoční stromek!
Amando! Stůj!
Rudgere!
Amando!
Rudgere!
Tak mě pusť!
Slečno Amando Popletená?
Co to je?
Ahoj, mami.
Ptám se tě, co to je?
To nebylo zdvořilé, mami.
Neptej se co, ale kdo.
Amando, kolikrát ti mám opakovat, že deštník patří dolů do stojanu.
Podlaha, oblečení, všechno je promočené.
Za to může Rudger.
Tak počkat, počkat.
-Amando, miláčku, kdy už se poučíš? -Co? Co to říkáš?
Mami, všechno se naučím ve škole.
Víš moc dobře, že takhle to nemyslím.
Mami, kapeš všude po podlaze.
Ách, někdy mám pocit, že se z tebe zblázním.
Tak pojď dolů, udělám ti horké kakao.
Udělej ho i Rudgerovi.
Neboj.
-O, promiňte, pane, ale už máme zavřeno. -Ale já dělám v téhle
čtvrti důležitý průzkum.
Paní… Popletená?
Průzkum?
Co tady zkoumáte?
Je to průzkum o dnešním světě. Je hlavně o dětech a jak se dnes chovají.
Omlouvám se, ale máte nějaký průkaz?
Jestli mám průkaz?
Ano, něco, co mi řekne, kdo jste.
Já jsem Strnad, pan Strnad. Jako ten pták, víte?
Jejda.
Strnad luční, ten tady v okolí žije. Je celkem roztomilý, znáte ho?
No…
Je mi to líto a vím, že venku prší, ale teď nemám vůbec čas.
Můžete mi tady nechat ten dotazník?
Ne, ne, není třeba, už to mám hotové.
Promiňte?
Ano. "Starý svět umírá a nový svět zápasí o zrození v bezvládí mezi světlem a tmou."
Co znamená, že se rodí?
Tak promiňte. Všechny knihy vybíral můj muž, takže…
Neomlouvejte se, prosím. A mimochodem…
Vaše knihkupectví opravdu moc hezky voní.
To bylo divné. Průzkum o dětech?
Ta holka byla taky divná.
Jaká holka?
Co stála vedle něj.
O kom to mluvíš?
Rudgere, myslíš si to samý, co já?
Že tu asi nejsem jediný neviditelný přítel.
Nejdřív musím udělat ten pohovor.
Já vím, já vím, doufám, že nebude lít jako z konve.
Amando.
Jo, má se fajn, hraje si s Rudgerem.
Ne, ne, ne Rodger, ale Rudger. R, A,D, Ž, R. Myslím,
že poslední dobou nemá jiné kamarády.
Poslyš, nesměj se, mami, jo? Tenhle Rudger není skutečný. Vidí ho jedině
Amanda. Je to vymyšlený přítel, je úplně vymyšlený. No, chápeš to?
To je moc vzácná kulička. To hlavní je uvnitř, že jo? Hele, ona svítí.
Říkám, aby ses tomu nesmála.
Amanda tvrdí, že ho vidí.
Tak promiň, Lizzie. Ale vybavilo se mi celé tvoje dětství.
Mé dětství?
Už si nepamatuješ?
Jak že se jmenoval?
Á, no jasně. Lednice! Ne, Lednička!
Ano, broučku, říkalas mu Lednička.
Lednička? Mami, o čem mluvíš?
Říkalas, že Lednička tě zachránil před zlým hadem.
Byli jste neoddělitelní. Pořád spolu. Myslím, že to byl pes.
Pes?
Ano. Zeptej se na to bratra, až budeš mít zase potíže s ledničkou.
Mami, Oven mě zase zlobí.
Vrať se sem, Ovene!
Amando, dohlédni, aby Oven nespolkl tu kuličku.
Jo, já vím!
Lednička?
Nekoupila jsem vejce.
Lizzie, co je? Jsi tam? Haló?
Díky, Goldie.
Zlom vaz na pohovoru!
Devatenáct, dvacet. Můžu?
Ne, ještě ne, Goldie.
Schovám se pod ten pult. A vy, pane Rudgere, se schováte tam.
Seržante majore, vím skoro jistě, že mě nenajde.
Pane Rudgere, schováme se oba.
Rozumím. Vydržíme, dokud se nevrátí máma, seržante majore.
Já už jdu!
Ne, ještě ne!
Amadno? Amando? Co si představuješ?
Promiň, nic.
Pospěš si. Vždyť tě najde.
No tak dobře. Já se teda schovám támhle.
Co? Jo.
Supr nápad zhasnout světla, seržante majore.
Á, Rudgere, já je nezhasla.
Amando!
Rudgere!
Našla jsem tě, princezno Amando. No tak… Všechno je v pořádku.
Jsem ráda, že stačilo nahodit pojistky. Kdybych musela volat elektrikáře,
bylo by to drahé.
Ale co nadělám, je to tu staré. Asi jsem to mohla čekat.
Za to může to dítě.
Jaké dítě?
Zhaslo světlo, pak práskl blesk a ukázala se ta holka.
No, vždyť nešel proud.
Byla tam. Dlouhovlasá holka, už tady dneska byla.
Měla strašidelný obličej. Popadla Rudgera a chtěla ho někam odnést.
Přísahám, že tu byla.
Amando, Amando, zlatíčko,
někdy v té své chytré hlavičce neudržíš myšlenky na uzdě. Všechno je v pořádku.
Ne, tohle jsem si nevymyslela. Opravdu tu byla.
Amanda si někdy ráda vymýšlí kamarády. Bude to dobré.
Ale mami…
Goldie, už můžeš jít domů. A děkuju ti.
Nashle.
Jo.
Nazdárek, princezno Amando.
Mami, prosím, věř mi, bylo to tak. Ta holka a Rudger…
Amando, prosím. Ta holka neexistuje.
Přece nebudeš dělat scény kvůli někomu, kdo neexistuje.
Zlatíčko, jsem unavená, měla jsem fakt těžký den. Ten pohovor nedopadl dobře.
Kdyby tu byl táta…
Jo, vím, že máš pravdu. Kdyby tu byl táta, zvládnul by to.
Ne, mami, táta by mi to věřil.
To je děsný, nechápu, proč ti to nevěří. Vždyť to bylo tak příšerný.
Ta holka smrděla hnilobou a byla studená jako rampouch. Jo, já chápu,
že je to pro mámu fakt těžký.
Ale co s tím máme dělat my dva? Chápeš? Taky máme svý problémy.
Buď zticha, Rudgere.
Jo, táta by ti to věřil. To máš úplnou pravdu. Kdyby tu byl, nezavíral by se
-obchod. -Sklapni!
Ty vůbec nic nevíš.
Amando.
Vážně. Dokonce i ty jednou zmizíš. Vím, že se to stane.
Když si tě přestanu vymýšlet, tak zmizíš navždy.
Cože, co mi to povídáš? Já…
Dej mi pokoj!
Amando, je ti to jedno?
Ta holka mě přece napadla, ona mě může klidně unést.
Posloucháš mě?
ÚČETNICTVÍ
Co to dělám?
Co se to stalo?
Málem mě přece unesla černovlasá strašidelná holka.
Co?
Nezlob se.
Ty mě vidíš?
Ano, ale jen matně.
Taky jsi něčí kamarád?
Jen vymyšlený?
Až donedávna ano.
A pročpak to?
No… Zdá se, že můj kamarád už mě teď nevidí.
Můj přítel už mě nepotřebuje.
Takže ty mizíš?
Ano.
A co se stane dál?
To já nevím.
Bolí tě to? A nemáš strach?
Nikdy jsem nezmizel, ale bojím se toho.
Amando, moc se omlouvám, včera to ode mě nebylo hezké.
Fajn.
Zítra bychom mohly jít plavat. Co ty na to?
Nebo můžeš k babičce Sklíčené. Můžete péct sušenky,
zahradničit a taky Rudger může jet s tebou.
Tak jo.
Broučku, počkej tu, zaplatím parkování.
Nechceš se mi omluvit?
A za co?
Já nikdy nezmizím.
-Co tě tak rozčiluje? -Nezmizíme, budeme se ochraňovat a
nebudeme plakat. Slib je slib, ne?
Rudgere, jsme na parkovišti a ne na půdě.
Hele, co to děláš?
Vidíš? Já pořád nemizím!
Rudgere, prosím, něco se ti stane.
Nejsme spolu, ale nezmizel jsem. Nový objev.
I když mě ty nevidíš, tak nemizím.
Dobře, chápu, tak už se vrať. Omlouvám se, Rudgere. Tak promiň.
Rudgere!
No ahoj, holčičko, moc mě mrzí, že jsem tě vylekal.
Neboj se, nepřišel jsem za tebou, ne, chci si jen popovídat s tvým kamarádem.
Ale máš smůlu, fronta u automatu je moc dlouhá, asi to mamince chvilku potrvá.
Amando, uteč!
Rudgere!
Vymyšlený přítel takové kvality, už je to dávno.
Ta sladká vůně.
Amando!
Je v pořádku?
Amando! Broučku. Amando!
Ne.
Já tě vidím.
Vím, co jsi a znám i jiné tvého druhu.
A vím moc dobře, co právě prožíváš.
Jistě, je těžké být zapomenutý.
Ale taková věc se dříve či později stane všem.
Ne, nejsem zapomenutý. Došlo k nehodě, Amandu srazilo auto. A pak…
To je to samé.
Obávám se, že už začínáš mizet.
Myslím, že ti zbývá jenom hodně málo času.
Pojď se mnou, mladíku.
Amanda…
Amanda je mrtvá, viď, že jo? Proto jsi tady.
Tak ty jsi smrťák.
Nejsem žádný smrťák. Jmenuji se Zinzan. Zopakuju ti to. Už ti nezbývá moc času.
Můžeš buď zůstat tady a zmizet, nebo můžeš jít se mnou.
To ne, musím jít za Amandou.
Je to na tobě, mládenče.
Ale já, já nechci zmizet.
Mohl bys trochu přidat do kroku?
Kam to jdeme?
Tam, kde budeš v bezpečí. Nemusíš se bát.
No, a kde to teda je?
Cesta nás povede ke správným dveřím na správném místě.
A co to znamená?
Mlč už, mladíku, kladeš mi nějak moc otázek.
Promiň, Amandy jsem se taky ptal na spoustu věcí.
A měla Amanda na všechny tvé otázky odpovědi?
Ne, pokaždé neměla.
Co dělala, když neznala odpověď?
Amanda si obvykle něco vymyslela.
Možná, že právě proto si tě vymyslela, mladíku.
Protože ty jsi ta odpověď.
Odpověď?
Já že jsem Amandina odpověď?
Správně. A jako Vymyšlený jsi splnil úkol.
Soustřeď se na to, co máš přímo před sebou.
Slepá ulice?
Dívej se líp. Ty dveře vedou do nového života.
Nemysli, jen jdi.
Zapomeneme na ty, kdo na nás zapomněli.
Zinzane?
Musím jít hledat další, jako jsi ty.
Snad se ti tu bude líbit. Sem teď patříš.
Promiňte, Zinzan mě sem přivedl a já…
Nerado tě obtěžuju, ale proč na ni mluvíš?
Je skutečný člověk. Ona tě nevidí ani neslyší.
O, o, o… jasně.
Můžeš kousek uhnout?
Bude tu koncert.
Haló!
Ahoj!
Vážení, vážení, bavíte se?
A jak se vám všem daří, lidi?
Vážení! Který den je zítra?
A který pozítří?
A co je tohle za dny?
A čím jsou zvláštní?
Pilně pracujeme a pak si hrajeme. A potom se o všechno podělíme.
Co?
Kdo jsi?
Jsi tu nový.
Jo, to jsem.
Jak ses o tomhle místě doslechl?
Od Zinzana.
-A jméno? -Jsem Rudger.
Rudge. Jaké měl oči?
Rudge?
Jakou mají barvu?
Ne ty tvoje. Jakou má Zinzan barvu očí?
No, víš… To pravé měl modré a to levé červené.
Jsi náš.
Rudgi, vypadáš lidsky. Tak jako Emily.
Křoupy, křoup.
Takže Rudgi, tohle je Hrošátko.
Jestli to nevíš, tak jsem hrošice.
Křoupy, křoup.
Ten malej je Kostikřup a říká ahoj.
Křoupy, křoupy, křoupy. Jo!
Moc mě těší.
Křoupy křoup.
Všechno tady je vytvořené jenom fantazií?
Ano, každý tady je vymyšlený.
Vymyšlený?
Takhle nám dospělí lidé odjakživa říkají.
Křoupy, křoup. Křoupy.
Je to možné? Ty o tom vůbec nevíš, Rudgi?
Rudgi, víš, jak si nás děti s výjimečnou představivostí vysnívají a pak se z nás
stanou nejlepší přátelé a všechno je báječné a skvělé?
Křoup. No jo.
Ale když vyrostou, přestaneme je zajímat a zapomenou na nás.
A ve většině případů je to náš konec.
Ale neboj se! Už se přestaň mračit a usmívej se.
Ahoj!
Ahoj.
Protože než se to stane, Zinzan přivede další takové, jako jsi ty.
Většina knih je psaná s fantazií, ne?
Křoup.
Tak, Rudgi, fantazie pro Vymyšlené znamená to samé, co kyslík pro lidi.
A tahle knihovna je jí plná.
Jenom se podívej. Tady je Lady Cubie. Byla Vymyšlenou slavného umělce.
Jistě, mladý Picasso řekl, že mě jednou namaluje. Proto ho zbožňuji.
A to je baron Metronome, spolu s mrtvým přítelem,
slavným skladatelem, složili hodně krásných hudebních děl.
Křoupy, křoupy, křoupy, křoup, křoupy, křoup, křoupy, křoup, křoupy,
-křoup. -Ti dva si byli osudem souzení.
A tenhle stařík, to je legenda.
Styď se. Hanba tomuto světu. Nemůžu, já už…
Je jedním z nejinspirativnějších Vymyšlených v
dějinách.
Poslyš, být či nebýt, to je otázka.
Jsme vytvoření dětskou fantazií a jsme jejich nejlepší přátelé.
Díky nám jsou lidé ve svém světě krásnější.
Není to báječné?
Křoupy, křoup.
Všichni lidé už odešli.
Teď to tady máme celé pro sebe.
Rudgi, tak teď to bude zábava.
A teď, když víš, jak jsou Vymyšlení skvělí,
nemyslíš si, že si zasloužíme být někde, kde je to bezva a úžasné a super?
Jú!
Představte si to.
Oficiálně tě vítám ve Městě Vymyšlených.
Vůně je pryč.
Když člověk zemře, Vymyšlený zmizí. Jak smutné. Vzácně narazím na něco tak
-báječného. -Matcha latte a sklenička
navíc, jak jste si přál.
My oba musíme jíst. Zasloužíme si něco zvlášť vynikajícího.
A především čerstvého.
Neboj se. Můj výjimečně citlivý nos to najde.
Grazie.
Křoupy… křoupy… křoup, křoup, křoup.
Emily, promiň, ale můžu se tě na něco zeptat?
Křoup, křoup, křoup.
Děkuju.
Vysněné město, ve kterém jsme, je z fantazií knih.
Zítra to bude jiné město a pozítří zase jiné, je to jiné město každý den.
Včera to bylo Machu Picchu, předevčírem jsme byli v zemi Čmáranic.
Je to náš domov.
Knihovny nám tu dovolují jít kamkoli a kdykoli se zase vrátit.
Pálí, pálí, pálí, pa…
Víš, Rudgi, my sami všechna ta místa nedokážeme vytvořit.
Křoupy, křoupy, křoupy, křoup.
Jen skuteční lidé vytvářejí věci svou fantazií.
My to neumíme.
Ale… jsou práce, které umíme jenom my. Výborný.
Pracujete?
Ano, vydáváme se s dětskou fantazií na dobrodružství a hrajeme si s ní.
Ten sendvič, co právě jíš a maršmelouny, o které se dělíme, pochází z
-práce s dětskou fantazií. -Křoupy, křoupy, křoupy, křoup.
A hned zítra ráno už budeš také pracovat, Rudgi.
Ano, ale Emily, já musím odejít, musím pryč.
Dnes moje kamarádka… Ten pan Strnad…
Strnad?
-Ne! To ne! Jen to ne! -Rudgi, řekl jsi S, S, S, Strnad?
Ano, řekl.
Co vy o něm víte?
Napadl nás. Byli jsme s mámou v obchodě
a on nás napadl. Moji kamarádku kvůli němu srazilo auto.
Strnad, pan Strnad.
Je tak nepříjemný.
Živí se námi, aby mohl žít. Snědl nás stovky, aby sám mohl žít stovky let.
Jednou, i když je to smutné, se musíme rozloučit s našimi lidskými přáteli.
Jenomže pan Strnad se nechtěl se svým Vymyšleným rozloučit.
Chtěl mít mocnou fantazii i jako dospělý, tak snědl Vymyšleného někoho jiného.
Pan Strnad se může objevit kdekoliv.
Cítí naši vůni a tak nás najde.
-Pak nás sní a žije navěky. -Křoupy, křoupy, křoupy křoup.
Tak nikdy neztratí svou moc fantazie.
Vážení, tak klid. Nic se neděje. My jsme v knihovně.
Ve Městě Vymyšlených jsme v bezpečí. Všechno je fajn.
Nerada ti to říkám, Rudgi, ale každý tady pana Strnada zná.
Ale je to jen mýtus, je to příběh. Nemusíš lhát a tvrdit, že jsi ho potkal.
On neexistuje. Nikdo pana Strnada ještě nepotkal.
Ale my ho viděli. Napadl Amandu a pak mě chtěl sníst.
Rudgi, moc mě to mrzí, ale věř mi, Strnad neexistuje.
Říkám ti pravdu, Emily, Strnad ji napadl.
Poslyš, Rudgi, nevím, co se stalo, ale chápu tě.
Rozumím, že máš strach o kamarádku. Je to smutné a vidím,
že je to pro tebe těžké. Ale to neznamená…
Ale no tak, Rudgi, kam to jdeš?
Jdu hledat Amandu.
Ale tu nemůžeš najít.
Pochopil jsi to, viď? Že zmizíš, když opustíš knihovnu. Poslyš, Rudgi…
Tak já ti to řeknu rovnou.
Už tu holku nikdy neuvidíš.
Tak to tady nechodí. Já je nevymyslela, ale máme pravidla,
která musíme v našem světě dodržovat.
Už na tebe zapomněla, Rudgi, s tím se nedá nic dělat.
Pleteš se. Amanda na mě nezapomene.
Když víš tak jistě, že si tě pamatuje, tak proč tě ještě nezavolala?
Proč jsi ještě tady? Na to mi odpověz.
Ne, tak to není.
Rudgerova kamarádka umřela.
Poslyš, Rudgi, ty jsi ty barvy popletl.
Zinzan má pravé oko červené a to levé je modré.
Co myslíš, že vidíš, není vždy tím pravým.
Tak jo, vážení. Už je čas, uklidíme a jdem spát.
Křoupy, křoupy, křoupy, křup.
Emily, počkej.
Nemůžeš spát, mládenče?
Zinzane?
Je tady moc hezky. Pracuj a nikdy nebudeš mít hlad.
Říkals, že jsem Amandina odpověď.
Ale ať dělám, co dělám, tak ji nevidím.
To je ta odpověď? To je Amandina odpověď?
Loučení jsme tady už zažili všichni.
Můj přítel byl bezva parťák. Ale bohužel můj drahý přítel
neměl šťastný domov.
Každý večer mě vždy prosil, abych zůstal vzhůru,
abych byl blízko a hlídal. Hlídal jsem.
Vždy jsem na něj dohlížel, ve dne v noci, až na mě nakonec zapomněl.
A proto nespím. Tak si mě nevymyslel. Každý Vymyšlený se rodí z nějakého důvodu.
Takže mládenče, nemusíš se bát, já na tebe dohlédnu.
Zinzane.
Já nikdy nepláču. Protože si mě tak má Amanda vymyslela.
Rudgi, Rudgi, vzbuď se!
-Už je ráno. Musíš vstávat. -Křoupy, křup, křup.
Pojď, Emily čeká.
Křoupy, křoupy.
-Emily! -Křoupy… Křoupy, křoupy, křoupy.
Konečně. Jdeš pozdě. Když se zpozdíš, dobrá práce je zabraná. Jdeme!
Dobré ráno, Emily.
Dobré ráno, Rudgi. No, tak jdeme. Pospěš si.
PONDĚLNÍ POHÁDKY 10:30-11:00
Nejdřív se musíš soustředit na tabuli s novinkami.
ZTRACENÁ KOČKA, ZABĚHLÝ PES, VEČÍREK
Tak… dříve či později se objeví úkol, který je pro tebe.
To je naše práce?
Rudgi, koukej. Pořádně se koukej.
PRÁZDNINOVÝ UMĚLECKÝ KLUB
POZNÁMKY
AGENTURA
-Křoupy, křoup. -Fotografie…
Emily, vidím fotografie.
No ano, to jsou děti, které si nepřejí nic,
než si s námi hrát. Stačí, když si vybereš fotku jednoho
z dětí, které se ti líbí nejvíc.
-Vybrat si přítele je velmi důležité. -Tohle dítě si vymýšlí senzační věci.
-Kebab je lepší. -Možná, že tenhle je pro mě.
Je to docela drsňák.
Rudgi, nemysli, musíš cítit.
John!
-Tak jo, John. -Já chci tuhle.
Běž, Rudgi, chyť ho, chyť ho, Rudgi.
Rudgi, fotka je jako lístek na vlak. Když ji chytíš, už ji rozhodně nemůžeš ztratit.
Ano, ano!
Křoup.
Pozor, posádko, výcvik je u konce. Připravte se na hyper rychlost.
-Sebral jsi měsíční kámen? -Měsíční kámen?
Naším posláním je sbírat vzácné artefakty. Musíš se s ním brzy vrátit.
Okamžitě se vrať. Blíží se nepřítel!
Rudgi, tak rychle se sem vrať.
Posádko! Bitevní stanoviště. Připravte se na útok.
Hned to bude, kapitáne.
Rudgi, je pracovní doba, není to hra.
Nejdřív práce a potom hra.
Rudgi, dítě si jen hraje s fantazií, ale my riskujeme životy, buď opatrný.
Když ve vymyšleném světě zemřeme, tak zmizíme.
Počkat, moment, viděl jsi Kostikřupa?
Neviděl. Nebyl se mnou.
Kam mohl proboha zmizet?
Možná si neumíš dobře vybírat přátele.
Kéž by tady byl… Galaktický superhrdina Kýval.
-Co? -Křoupal?
-To je Kostikřup! -To je Kostikřup!
Kývy, kývy, kývy, kýv.
Kývale!
Do toho, Kývale!
Dostal je.
-Jo, Kývale! -Juchú!
Děkuju.
Kývale.
Fantazie už končí.
-Křoupy, křoup. -Rudgi, ta fotka!
-Křoupy, křoup. -Tohle není naše knihovna.
No jistě, ta fotka byla náš lístek domů. Byli jsme vymyšlení jen na den.
Když máme po práci, musíme se vrátit do knihovny.
-Křoupy, křoup. Křoup. -Ale ne, je zavřeno.
Hele, Emily, okno je otevřené.
Křoup, křoup.
Dokonce i já se protáhnu.
Rudgi, kdybychom tu uvízli, tak bychom koncem dne zmizeli.
-Omlouvám se vám. -Křoup?
Nedělej si s tím hlavu, děláš to poprvé, Rudgi.
Hrošátko má pravdu. No, tak tady končíme.
Tak jo, vážení, rychle zpátky, než všichni zmizíme.
Křoupy, křoupy, křoup.
Křoupy, křoupy, křoup, křoup.
To si děláš legraci!
Co se děje?
Kývale, budeme si zase zítra hrát?
Křoupy, křoup.
-Podívej se. Změnil se na Kývala. -No páni!
-Kývy, kývy, kývy, kývy, kývy… -Ano!
-Kývy. -To ti přeju.
Kývy, kývy.
Moc ti to přeju, to je úžasné.
Kostikřup už není přítel na jeden den, je přítel na každý den.
To je moc vzácná a skvělá věc.
A dneska budeme všichni oslavovat.
S vzácným vesmírným jídlem.
Těším se, až ochutnám.
Můžu se na něco zeptat?
A tvůj přítel…
Řekni mi, Emily, tvůj přítel…
Jestli na mě zapomněl?
Jo, nějak tak to asi bylo.
A dokázalas, dokázalas ty na něj zapomenout?
No, já…
Myslím, že už je to dlouho.
Víš, já jsem miloval Amandinu fantazii.
Na někoho jako Amanda se nezapomíná.
Všechno hned ožije, jakmile přijde.
Z lampičky je najednou tropický strom.
Truhla je plná pokladů, ze spící kočky je tikající bomba.
Má hlavu plnou zářivých světů, a když jsem byl s ní, taky jsem vždy zářil.
Já… já chci, aby byla živá. Nemusím ji ani vidět, pokud bude naživu.
Najdeš jiného přítele stejně báječného. Jsem si jistá. Neboj se, Rudgi.
Ne, Hrošátko má přednost. Hrošátko si najde přítele první.
Jo, ty první, Hrošátko.
Hrošátko první.
Už je to dlouho, co jsem viděla nebe, a to jen díky tobě, Rudgi.
Tak jo, asi bychom měli jít.
-Ty správné dveře na správném místě. -Ty správné dveře na správném místě.
Ty správné dveře na správném místě.
Není ti nic? Co se děje?
Musíme zpátky.
Kýv!
Emily. Počkej chvíli. Co se stane, co se stane, když nejsme zapomenutí,
ale přesto nás sní?
Už toho nech. Říkala jsem ti…
Poslyš, když nás sní, co se stane s našimi lidskými přáteli?
To nevím. Možná umře jejich duše, protože je v ní obří díra.
Emily, prosím, věř mi.
-Počkej, Rudgi, pověz mi, co se děje. -Slibuju, že se vrátím.
Emily, autobus už jede.
Ach, Rudgi.
Strnade!
Ó ano, to je ona, to je ta vůně.
Ta nádherná vůně. Tak ty jsi nezmizel.
Pověz mi, jak jsi přežil? Znamená to, že přežilo i to děvče?
Ne, tak to není. Tvá vůně se změnila, Rogere.
Mlčte, Strnade. Všechno je to vaše chyba.
Ale já jsem nic neudělal. To ty. Ta holčička měla nehodu,
protože ses bál a utekl jsi.
Vy lžete!
Není to lež. Záleží na tom,
jestli to vidíš ze svého pohledu,
nebo se díváš z mého.
Každý vidí, co chce vidět, ne? Když to někdo nevidí,
tak proto, že to nechce vidět.
Rozumíš?
Tak, Rogere, je to smůla, ano, ale nikdo tě nevidí a nikdo tě neslyší,
protože tě nikdo nechce vidět a ani slyšet.
Pořád chceš zůstat v tomhle světě, kde nikdo nevidí tvé slzy a neslyší tvůj pláč?
Ne, pletete se, Strnade.
Tak poslouchejte, já totiž nikdy nepláču.
-Rudgi? -Rudgi?
Zase autobus!
Kdo to je?
Děkuju, Goldie.
Kdykoli mi zavolej.
Je ti dobře?
Jedeme domů.
Tak dobrou.
Dobrou noc.
Mami, počkej.
Lizzie, miláčku, proč si trochu neodpočineš?
Je mi fajn.
A opravdu nemůžeš zůstat v nemocnici s Amandou?
Ne, zdá se, že ne.
Rozhodně ji pořádně obejmi, až se probere.
Neboj se o ni. Je to moc silné děvče.
Určitě se brzy probudí.
Amanda utíkala směrem ke mně.
Když mě uviděla, zdálo se, že mi chce něco říct.
Prosím, neměla by ses pořád obviňovat.
Lizzie, je ti dobře?
Nezlob se na mě, mami. Musím zabalit věci, které mám vzít zítra do nemocnice.
Ano, to je dobrý nápad.
RUDGEROVI NEOTVÍREJ TU KRABICI, OD AMANDY
No, já určitě nejsem Rudger.
No jistě. Je od táty, který tě tak moc miloval.
NIKDY NEZAPOMEŇ NA TÁTU, OCHRAŇUJ MÁMU, NIKDY NEPLAČ
Jak to tu vypadá? Už sis na všechno zvykl?
Tati, otvíráš knihkupectví? To je skvělý. Vážný knihy jsou fajn,
ale musíš mít i ty zábavný.
Protože potom bude tvoje knihkupectví moc oblíbené.
Máma? Pozdě v noci pila pivo a pak plakala.
Jo, Zelený ležák. Ale nedělej si starosti. Já ji ochráním.
Já? Stýská se mi, ale nepláču.
Kdyby jo, měl bys strach, viď? Tati?
Snad budeš mít moře přátel. A sem tam, nebo občas mi napiš dopis.
Proč jsi musel umřít, tati?
Nezapomeň na tátu…
Ochraňuj mámu.
A…
nikdy neplač.
Rudgere.
Ten den jsem se narodil.
Miláčku…
Miláčku, prosím.
Prosím.
Ach, mami.
Chraň naši…
Amandu.
Teď už vím, proč jsi zvláštní.
Máš v sobě silné koření smutku. Velice silné koření, vážně.
Takže je nad slunce jasnější, že si zasloužíš, abych tě snědl.
No, a kdybys jednou zmizel, nezmizel by pak i smutek té holčičky?
Přemýšlej o tom, Rogere.
Váš druh vždycky zmizí.
Není rozdíl mezi zmizením a tím, že tě teď sním, že ne?
Emily!
Vrať se!
Emily, to je Strnad.
Já vím!
Emily, ona je živá!
Co jsi říkal?
Amanda, ona je živá!
Amanda žije! Je naživu v nemocnici.
Nejdřív odsud vypadneme.
Jdi hned domů, až dokončíš práci.
-Zinzane. -Kde je Hrošátko?
V knihovně, má strach.
Emily, Hrošátko chce, aby ses vrátila.
Vrátíme se, a se všemi.
Zinzane, to jsou dveře?
Měly by být.
Kde jsou? Kde jsou dveře?
Proč všechno najednou potemnělo?
Vážně?
Místo, kde stojím já, je celé zalité sluncem.
To je Strnad.
Zinzane, musíme pryč.
Stůjte, něco není v pořádku.
Nezajímá mě ani ta holka, ani kočka.
Jak každý ví, jím jen to, co je nejčerstvější.
Zinzane!
Vymyšlení, kteří mají zmizet, vydávají nejúžasnější vůni.
Pane Rogere, prosím, dovolte mi, abych vás, než vás sním, něco naučil.
Vy a já jsme odlišní.
Vy oba jste vysnění.
Jenomže já jsem váš opak.
Rozumíte tomu, že ano?
Já jsem ten, kdo si vymýšlí.
Poslyšte, viděl jsem doby a místa,
která nemůžete znát a viděl jsem nespočet věcí a neuvěřitelných fantazií na
všech možných místech.
A při tom jsem cestou jedl všechny neviditelné
tvory. Neutečete mi. Je čas se vzdát.
Poslyš, Rudgi, musím ti něco říct.
Co kdyby ses mi vzdal?
Má kamarádka stonala a byla v nemocnici ode dne, kdy se narodila,
ona na mě nezapomněla, Rudgi.
Jenomže moje kamarádka zemřela, než měla šanci vyrůst.
Být zapomenutý je jiné, než když tě unesou.
Rudgi, ty ještě můžeš Amandu vidět.
Mládenče, musíš najít ty dveře.
Dveře? Ale kde jsou?
Soustřeď se. Dívej se všude. Běž!
No, tak dobře.
Chlapečku, nemá cenu utíkat.
Nemá cenu doufat. Vy všichni nakonec zmizíte sami.
Emily! Zinzane!
Výborně, mládenče.
Ty to pořád nechápeš?
To je ale smůla.
I tohle je pouhá fantazie.
Prásk.
Emily!
Vy se nikdy nepoučíte. Nemůžete nic změnit.
Honem, vem ji dovnitř.
-Zůstaň tu, Emily! -Rudgi!
Ty brýle, co jsem ti dala, ty si vysnila ta moje… Moje pravá kamarádka.
Emily, vzbuď se!
Emily!
-Rudgi. -Jo?
Řekni Amandě, že ji pozdravuju.
Řeknu. Neboj.
Je něco, co ani fantazie nikdy neporazí. A to je…
-Emily. -skutečnost.
Emily!
Co?
To je Rudge a Zinzan.
Vítejte doma!
Kde jste byli? Dnešní město je Dejima v Nagasaki.
Hrošátko, Emily je pryč. Emily zmizela. Kvůli mně. Emily zmizela kvůli mně.
Rudgi…
Kvůli mně…
zmizela.
Tak počkat. Emily? Kdo to je?
Emily je Rudgeho nová přítelkyně. Jestlipak se bude přátelit s Hrošátkem?
Mládenče, o kom nám to tu povídáš?
-Emily a Hrošátko budou kamarádky. -Snědl snad někoho z nás Strnad?
Zinzane, ona přímo nám před očima zmizela.
Takže ty říkáš, že ta Emily byla naše kamarádka?
Budeme si hrát. Ohohó, to bude taková švanda.
Co je? Je ti něco, mládenče?
Co je mu?
Ne, neslyšel jsem o nikom s tímhle jménem.
-Ani já. -Tady ne.
Promiň, neznám ji.
Byla moc milá, šťastná a upřímná a moc hezky se usmívala.
Ty si na ni vzpomínáš?
Jak bych mohl zapomenout? Jistěže si pamatuju. Víš, co se s ní stalo?
Zmizela kvůli Strnadovi.
Jak to myslíš, že zmizela?
To není možné. Já slyšel, že Strnad napadá jen Vymyšlené.
-Na mojí Lizzie by neútočil. -Počkat, nevím jistě, o kom mluvíš.
O Alžbětě Sklíčené.
To je má kamarádka, moje Lizzie.
Lizzie?
To je máma mé kamarádky.
To je Amandina máma.
No jo, už to dává smysl.
A pověz, je šťastná?
Je už teď dospělá a má šťastný život?
No, to asi ano.
Asi je šťastná. Sice hodně pracuje, ale po práci je s ní legrace.
Bere nás do parku, k bazénu. A peče sušenky, jsou báječný.
A smím se tě zeptat. Slyšel jsi někdy…
Zmínila se Lizzie někdy o mně?
O tobě?
Ano, o mně.
Jmenuju se Lednička. Dali mi jméno Lednička.
Amandina máma má v kuchyni takovou velkou bednu, pojmenovala ji po tobě.
Říká tvoje jméno každý den.
Vážně?
Takže ona si mě opravdu pamatuje.
Má nejdražší přítelkyně.
Nezlob se, nemyslím si.
A peče pořád skvělé sušenky, viď?
Víš, někdy je úplně jedno, jestli je to pravda.
V životě je dobré věřit tomu, čemu si člověk přeje věřit, Rudgi.
Záleží jenom na příběhu, kterému věříš.
Ano.
To je to hlavní.
Děkuju.
Děkuju, Ledničko.
AGENTURA
Dobré ráno, Rudgi.
Mládenče, pověz mi, co hledáš?
Půjdu za Amandou do nemocnice. Můj lidský přítel mě tam odvede.
Ale ty ani nevíš, ve které nemocnici je.
Strnad tě vyčmuchá a uloví tě. Sní tě dřív, než se tam dostaneš.
I kdyby byla ještě naživu.
Ona si tě už nepamatuje.
A to je taky důvod, proč jsi začal mizet. I kdybys ji našel, tak ti to nepomůže.
Tak to prostě je. Bohužel.
Lidé na nás zapomínají. Tak to zkrátka chodí.
Protože jsme Vymyšlení.
Ale nestačí to? Nestačí být neskutečným přítelem?
Mládenče, už musíš pochopit…
Zinzane, bojím se, že zmizím, nebo že mě sní Strnad.
Ale půjdu. Možná zmizím a nikdo mě už neuvidí. Ale čas s Amandou skutečný byl.
I kdyby tomu celý svět nevěřil.
Já pořád věřím. A jsem rád, že jsem Amandin přítel.
Rudgi.
Zinzane, chci vidět Amandu. Chci jí říct, ať se probere a bojuje o život.
Chci jí říct, že ať se děje, co chce, tak stojím vždy při ní.
Já musím, dřív než zmizím.
Julia.
To je Amandina kamarádka.
Je to můj, ne náš boj za všechny, kteří nejsou vidět.
Zinzane, to je má odpověď.
Mládenče!
Ne! Ne! Co je to s tebou?
No tak, ty to prostě nechápeš.
Dnes je vystoupení a ty jsi hvězda, jsi primabalerina. Jsi princezna Aurora.
Jsem Rudger, Amandin přítel.
Roger?
Ne, já jsem Rudger, Amandin přítel.
Prosím, Julie, musíš mě teď odvést do Amandiny nemocnice.
Amandin přítel? To je nesmysl. Jsi moje Aurora.
Tak mě poslouchej. Dnes prostě musíš ohromit úplně každého v hledišti.
Julie, prosím. Moc prosím.
Už nemám čas. Je to vážně moc důležité.
Co?
Chci tě o něco požádat. Moje… Ne, já musím do nemocnice.
Co se děje?
Julie si vybrala Rudge za každodenního Vymyšleného.
Co si teď počneme? Co uděláme?
Máme problém.
Ticho. Tak, teď uděláš Auroro probouzející se pas de deux.
-Julie, přijdeme pozdě. -Ne.
Dobře.
Ne!
Mládenče, pusť tu fotografii.
Mládenče, vyskoč z ní.
Rudgi, už jdeš, viď? Uvidíš přece Amandu, pamatuješ?
Amandu?
Kdo je Amanda? Já ji neznám.
Tvoje lidská přítelkyně.
Amanda?
Amanda.
Ty už jsi zapomněl?
Jdeme, Julie.
Tvůj táta za námi přijde později.
To nechápu. Zapomněl na mý narozky, ale pamatuje si, že mám baletní vystoupení?
Odcházejí! Odcházejí!
Tudy.
Julie, počkej.
Honem, Rudgi, honem.
Tak pojď, mládenče.
Honem, no tak, běž.
-Spoléhám na tebe, Hrošátko. -Nech to na mně.
Jdeme, mládenče.
Pospěš si! Chceš přece vidět Amandu, ne?
Amanda. Nemocnice. Julie!
Počkej!
Mládenče. Tudy.
Běž, Rudgi, vím, že to zvládneš.
Zinzane.
Troufneš si?
Sleduj mě.
Mami, slyšela jsi tu ránu?
Ránu? Jakou ránu, broučku?
Julie!
Nemocnice. Musíme do nemocnice.
-Tohle je, to je, to je… -Ach, Julie, tohle mi
v autě dělat nemůžeš.
Julie, vezmi mě za Amandou. Prosím, vem mě za Amandou.
Sanitka, nemocnice.
Vedl sis dobře, mládenče. Hodně štěstí.
Amando!
Jmenuji se Strnad. Já jsem pan Strnad.
Hledám dívku jménem Amanda Popletená. Myslím, že je pacientkou nemocnice.
-Pane Strnade. -Ano?
Ptám se, jaký je váš vztah k pacientce.
DĚTSKÉ ODDĚLENÍ
Tudy.
Děkuji.
Hrošátko je moc velké.
Vrať se do knihovny, Zinzane.
Myslíš, že Rudge najde Amandu?
Jsem si jistý.
Já to vědělo.
Neboj se, Hrošátko, budu tě tu hlídat.
Julie! Mami. O, vzpomněl jsem si, že je to dnes.
Máme dnes to baletní vystoupení.
Díky bohu.
Paní Popletená.
Výsledky jsou stabilní.
Moc vám děkuji.
Máma…
Dojdu jenom pro kakao.
Amando!
Můžu za to já. Tak promiň.
Ale já to vím.
Vím, že žiješ.
Tvoje fantazie musí být živá.
A já jsem tady.
Jsem zpátky, Amando. Jsem zpět.
Už se musíš probrat.
Prosím, prober se.
Nikdy nezmizíme.
Budeme se chránit. A nikdy nebudeme plakat.
Už nebudu utíkat.
Amando, musíš se probrat!
A co to tu máme?
Ale neříkej. Ty jsi Roger?
Já věděl, že budeš tady, Rogere. Moc rád tě zase vidím.
Amando.
Kde to jsem?
Á…
Drahoušku, jsi vzhůru.
Vy… vy jste doktor?
Tak mohli byste se tam uklidnit, prosím?
Všechno má svou lhůtu trvanlivosti.
A tvoje trvanlivost dnes prošla, Rogere. Ty šaty mě nenapálí.
S kým to mluvíte?
Á… Slyšel jsi to? Amanda už tě nevidí.
Nepamatuje si na tebe. No, to je hrozně smutné, že ano, Rogere?
Roger?
Kdo… kdo jsi? A proč? Proč se pereš?
Mám docela hlad, vážně veliký hlad. A teď sním všechno, všechno, co ti dala,
včetně smutku a té bolesti.
Amando!
Roger?
Ne.
-Tak dost, on se nejmenuje Roger. -Přesně tak. To jsem já.
Jmenuje se Rudger! On je Rudger!
Rudgere, pojď sem.
Amando!
To se ti povedlo, děvenko.
Jak jsem si myslel, tvůj Roger za ten lov vážně stojí.
Jsi připravený, Rudgere?
Jasně!
Drž se pevně.
Držím se. To si piš, že se držím.
Vyvíjí se to velice zajímavě.
Já si představuju o několik set let déle než ty, drahoušku.
Amando. Ten člun, myslíš, že ten člun lítá?
Vlastně nelétá. Ale neboj se!
-Juchú… -Juchú…
Rudgere!
Amando!
Amando! Amando!
Vy jste lékař, že ano? Prosím, udělejte něco.
Je mi líto, paní Popletená. Já tu dnes dělám jenom průzkum o dětech.
Je to moc důležitý průzkum.
Nezabere to dlouho, to vás ujišťuju.
Vy jste ten muž, který nedávno přišel do knihkupectví.
Pamatujete si na mě. To je pro mě čest, paní Popletená.
Prosím, hned odsud odejděte. Nevidíte, že má dcera je nemocná?
Mami!
Amando, díky bohu, už jsi vzhůru.
Nevěř mu, nesmíš mu věřit.
Zavolám teď hned doktora.
Mami, ten pán, víš, on chce spolknout Rudgera.
Děvenko, já ho přece nechci spolknout. Jen ho chci odvézt zpět do nicoty,
vrátit ho do skutečnosti.
Vy? Tak kdo jste?
Neublížím vám, když nebudete zasahovat.
Zasahovat?
Zlatíčko.
Amando, prosím. Máma ti to uvěří. Může ti pomoct.
Amando, řekni jí o Ledničce. On přijde. Když ho zavolá, tak přijde.
-Mami, Rudger říká… -Amando, zlatíčko, to nic.
Rudger říká… Lednička, volej Ledničku.
Říkalas Lednička?
Pes, pes Lednička. Rudger potkal Ledničku.
Rudger?
Volej Ledničku! Mami, musíš zavolat Ledničku. Mami.
To je had?
Vítám vás, paní Popletená, vítám vás ve světě Vymyšlených.
Mami, slyšela jsi mě?
Amando!
Budu o tebe bojovat.
Mami!
Rudgere!
Mami, zachraň ho!
No, tak ho pusťte. Povídám, pusťte ho. Koukejte ho hned pustit!
Hele, on je náš! Povídám, nechte ho! Je náš přítel.
A my vám našeho přítele nedáme!
Utíkej, Ledničko!
-Mami! -Amando!
Proč se všichni nestaráte o své věci? Je to jen jeden Vymyšlený.
Měli byste mě ho prostě nechat sníst.
Rudgere!
Amando, musíš žít svůj život s mámou.
Rudgere!
Ano.
Ta chuť je nepopsatelná. Opravdu je nepředstavitelná.
Musím přiznat… Asi už nebyla tak čerstvá.
Spíš skoro shnilá.
Ale konečně jsem to udělal. Snědl jsem výjimečného Vymyšleného. Ano,
právě po tom jsem toužil.
Sku, sku, sku, sku, sku, sku, skutečnost.
PAN STRNAD
Není ti nic?
Všechno je fajn, všechno je fajn.
Ach, vítej zpátky, zlatíčko moje.
Jsem doma, mami, jsem doma.
No, podívej se, přesně, jak jsi říkal.
Je šťastná, moc šťastná. A jak vyrostla.
Ano, moje Amanda je taky moc šťastná.
Je všechno v pořádku?
-Ano. -Proboha, ona se vzbudila.
Ano.
To je báječné, dám vědět doktorům.
Prosím.
Děkuju, Rudgere. Děkuju. A tobě taky, můj drahý Ledničko.
Rudgere, díky, že ses vrátil.
Nebyl jsem sám. Přátelé v knihovně mi pomohli.
Zinzan a Hrošátko. A taky Emily.
Amando, budeš šťastná i smutná, a tak pořád dokola, a potom vyrosteš.
Rudgere.
Amando, je jedno co, je jedno kdy, budu pořád kouskem tebe.
Děkuju, že jsi přišel před třemi měsíci, třemi týdny a třemi dny ke mně.
Amando…
Nikdy nezmizíme. Budeme se chránit a nikdy…
A nikdy nebudeme plakat.
Jsi připravený? Tak pojď, Rudgere, na poslední dobrodružství.
Jo!
Pták, jakého nikdo neviděl.
Květina, jakou nikdo neviděl.
Vánek, jaký nikdo necítil.
A noc, jakou nikdo neviděl.
Viděli jste někdy něco tak krásného?
Já ano.