Небачена птаха.
Небачена квітка.
Небачений бриз.
Небачена ніч.
Ви колись бачили щось настільки прекрасне?
Мене звуть Раджер.
Мені три місяці, три тижні й три дні.
Я тут народився.
В уявному світі Аманди.
Аманда постійно уявляє найпрекрасніші світи.
Це працелюбний велетень,
балакуча білка
й кит з океану.
Іноді вона уявляє щось дуже страшне!
Раджере!
Це Аманда!
Аманда мене уявила, і так я з'явився.
Ми з Амандою дали обіцянку.
Що б не сталося,
ніколи не зникати,
захищати одне одного
й ніколи не плакати.
Як щодо вас?
У вас є такий таємний друг, як я,
якого ніхто не бачить?
Дорослі, колишні діти, називають нас
Уявними.
УЯВНЕ
Інколи я мрію жити там, де завжди сонячно.
Джуліє, після дощу буває райдуга.
Обіцяна веселка.
Обіцяна? Про що це ти?
Кажуть, що веселка після дощу
нагадує про важливу обіцянку.
Джуліє!
Це моя мама. Привіт, мамо!
Гадаю, моїм батькам більше до душі полярне сяйво, ніж веселки.
Татові точно!
Ходитимеш на балет під час канікул?
Так. До речі,
ти ж знаєш, що мій тато постійно про все забуває?
Якось перше, що він сказав, було:
«Що сьогодні за день? Знаю, що сьогодні якась важлива подія.
Звісно! У тебе прослуховування в балетній школі».
Але він помилився.
Амандо, це був мій день народження!
Уявляєш?
Як ти думаєш,
чому дорослі забувають усе по-справжньому важливе?
Джуліє! Час іти!
Не зважай. Побачимося!
Побачимося, Джуліє!
Хутчіш. Поквапся, скоро почнеться урок. Ти ж не хочеш запізнитися.
Так, люба, ходімо.
Знаю. Я ішла.
Вітаю!
Так, знаю.
Джоне, сідай там.
Сідай. Можеш нічого не казати.
Дякую…
«ШАЛЕНІ СТВОРІННЯ» ВІЗУАЛЬНИЙ СЛОВНИК
Почнімо дуель!
Шалені створіння є всюди.
ДЯКУЄМО!! ЗНИЖКИ 50% ЧЕРЕЗ ЗАКРИТТЯ
Справді? Сьогодні? Чудово!
-Так, о 17:00! -Вітаю вдома, принцесо.
-Привіт! -Безсумнівно.
Чекаю з нетерпінням.
Так!
Голді, вони погодили мою заявку.
Мене запросили на співбесіду.
Вітаю!
Це важлива подія твого життя.
Хоч би все було добре.
Після одруження я працювала лише тут, у цьому книжковому магазині.
Не хвилюйся.
Пам'ятай: ти відома власниця книжкового магазину «Шафлап».
Усе буде гаразд.
Сподіваюся.
Ну, ось і все.
Ліззі,
тобі було непросто пройти через усе самій,
але я знаю, що ти впораєшся.
Дякую, Голді.
Власне, я хотіла поцікавитися…
можна попросити тебе про послугу?
Посидіти з Амандою? Звісно, покладися на мене.
Ти найкраща.
Амандо, мені вже можна говорити?
Звісно.
Перевірка, перевірка. Один, два, три.
Г'юстоне, ви мене чуєте?
Чому ми не можемо розмовляти в школі?
Раджере, я взяла тебе до школи, бо ти наполіг на цьому.
Лише я тебе бачу.
Що подумали б люди,
якби я почала говорити з тим, кого вони не бачать?
Я б справив найкраще перше враження, якби мене побачили.
«Агов, привіт, мене звати Раджер!»
Що? То ми не побачимося?
Я повинна допомогти Ліззі.
Ти знаєш, що вона сама виховує Аманду.
Раджере, я вигадала неперевершену пригоду.
Це та, де метеорити падають із неба?
Ні.
Тільки не та, де ми втікаємо від старої пані Цибулі.
Ні. Там чогось бракувало.
Справді,
а ще мені не сподобалося в казані з сосисками.
Там було аж занадто гаряче.
Ти ж розумієш? Навіть якщо це лише твоя уява…
Так. Ти не хочеш перетворитися на бульйон.
Добре. Я зрозуміла.
Сьогодні буде цікаво!
Раджере, прийшов час священної клятви на горищі!
Ніколи не зникати, захищати одне одного
й ніколи не плакати!
Уперед, Раджере!
Уперед, Бессі!
Стривай! Почекай!
Чому саме «Бессі»?
Це ж корова?
Що? Це вівцебик.
Тобі бракує фантазії.
Я пожартувала! Не ображайся!
Гаразд, то як принцеса Аманда його назве?
Мерщій, Зелений Лагерe!
Зелений Лагере? Хіба це не мамине пиво?
Амандо?
Боже…
Агов, Амандо.
Можеш уявити, що я проходжу крізь стіни й двері?
Як привид? Це неможливо.
Але якось ти зачинила двері, коли пішла,
і я на дві години застряг у шафі!
То й що?
Раджере, вважай її своєю власною кімнатою.
Ти можеш виходити з неї, коли я вдома.
З тобою чудово, Амандо,
але іноді я хочу гратися з іншими дітьми.
Ну, вони мене не бачать, тому насправді я не можу цього робити…
Та все ж мені подобається спостерігати за ними.
Ой!
Холодно.
Раджере! Поглянь!
Це…
різдвяна ялинка!
Амандо, стій!
Раджере!
Амандо!
Раджере!
Відпусти!
Пані Амандо Шафлап!
Що це таке?
Привіт, мамо.
Я спитала, що це таке.
Це не надто ввічливо, мамо.
Це не «що», а «хто».
Амандо, скільки разів я просила тебе
ставити парасольку в підставку для парасольок унизу?
Підлога, твої речі. Вони всі мокрі до нитки.
Може, це був Раджер.
Стривай!
-Амандо. -Що?
-Люба, коли ти почнеш учитися? -Що ти таке кажеш?
Мамо, я виконую всі завдання в школі.
Думаю, ти розумієш, що я не це маю на увазі.
Мамо, ти мочиш підлогу.
Іноді ти буваєш просто нестерпна.
Спускайся. Я приготую тобі гаряче какао.
І не забудь про Раджера!
Не забуду.
Даруйте, пане. Боюся, ми зачинені.
Нічого. Насправді я проводжу опитування в цьому районі.
КНИЖКОВИЙ МАГАЗИН ШАФЛАП
Пані… Шафлап?
Опитування? Стосовно чого?
Це опитування про наш світ,
про дітей і те, як вони поводяться в наш час.
Ви не могли б показати свої документи?
Документи?
Так. Щось, що підтверджує вашу особу.
Я Вівсянка. Пан Вівсянка.
Є така пташка. Бачите?
Їх ще називають просянками. Ви мали їх бачити…
Знаєте, це доволі мила пташка.
Мені шкода казати це зараз, коли дощить,
але я дуже зайнята.
Може, залишите мені опитування?
Ні, не треба. Я вже провів його.
Даруйте?
Так.
«Старий світ помирає, а новий не поспішає з'являтися.
У міжцарів'ї світла й темряви…»
Що там народжується?
Даруйте.
Ці книги вибирав чоловік, тож я…
Не потрібно вибачень.
І, до речі…
ця книжкова крамниця дуже гарно пахне.
Це якось дивно.
Опитування про дітей?
І та дівчинка теж була дивна.
Яка дівчинка?
Дівчинка, що стояла поруч із ним.
Про кого ти кажеш?
Раджере, тобі спало на думку те саме, що й мені?
Що я тут не єдиний невидимий друг?
Спочатку маю закінчити зі співбесідою.
Знаю.
Просто сподіваюся, що не почнеться хлібний дощ.
Аманда?
Усе добре.
Вона грається з Раджером.
Ні, не Роджер, а Раджер.
Р-А-Д-Ж-Е-Р.
Здається, цей її друг існує найдовше.
Мамо, тільки не смійся. Але Раджер насправді не справжній.
Його бачить лише Аманда…
Це її уявний друг. Вона його вигадала.
Розумієш?
Я ж просила не сміятися!
Аманда каже, що бачить його.
Вибач, Ліззі.
Я просто дещо пригадала.
Пригадала?
Ти не пам'ятаєш?
Як його звали?
Точно. Холодильник!
Так, люба, ти називала його Холодильником.
Холодильник?
Мамо, про що це ти?
Ти мені сказала, що Холодильник урятував тебе від страшної змії.
Ви були нерозлучні!
Гадаю, це був пес.
Пес?
Так. Наступного разу запитай у брата.
Він точно пам'ятає Холодильника.
Мамо! Духовка знову за своє!
Повернися, Духовко!
Амандо, не можна, щоб Духовка з'їла ті кульки!
Так, знаю!
Холодильник?
Я забула купити яйця.
Ліззі? Що сталося? Чуєш? Алло?
Дякую, Голді.
Щасти на співбесіді!
КНИЖКОВИЙ МАГАЗИН ШАФЛАП
…19 …20. Готова?
Ні, ще ні, Голді!
Я сховаюся під столом, а ви, пане Раджере, — он там.
Головний сержанте,
я цілком упевнений, що вона мене не знайде.
Пане Раджере, ми обоє маємо ховатися!
Зрозумів!
Ми протримаємося до повернення мами, головний сержанте.
Іду шукати!
Ні, ще ні.
Аманда? Амандо!
Що ти уявляєш?
Пробач, нічого.
Хутчіш! Вона тебе знайде!
Тоді гаразд. Я сховаюсь он там.
Добре.
Вимкнути світло — чудова ідея, головний сержанте!
Раджере, це була не я.
Га?
Амандо!
Раджере?
Я тебе знайшла, принцесо Амандо!
Агов, усе в порядку.
Добре, що в нас є автоматичний вимикач.
Інакше довелося б лагодити проводку.
Та що поробиш: дім уже старий.
Гадаю, цього не уникнути.
У цьому була винна та дитина.
Яка дитина?
Стало темно, потім було яскраве світло, і з'явилася та дівчинка.
Ну, світло вимкнулося…
Вона була там!
Дівчина з довгим волоссям, яка приходила раніше…
з дуже страшним обличчям…
вона схопила Раджера й намагалася забрати його.
Присягаюся, вона була там.
Аманда… Амандо, люба…
інколи твоя розумна голова надто все ускладнює.
Усе в порядку.
Ні! Це не лише в мене в голові.
Вона справді була тут.
Інколи Аманді подобається вигадувати друзів.
З нею все буде добре.
Але мамо…
Голді, можеш іти додому.
І дякую тобі.
Бувай.
Так.
Ще побачимося, принцесо Амандо.
Мамо, прошу: ти маєш повірити мені.
Та дівчинка й Раджер…
Амандо, облиш. Такої дитини не існує.
Ти просто влаштувала істерику через когось, кого не існує.
Люба, я стомилася.
Сьогодні був дуже важкий день.
Співбесіда була невдала.
Якби тут був тато…
Так, я знаю, ти маєш рацію. Якби тут був тато, він би краще впорався.
Ні, мамо. Тато б мені повірив.
Жахливо! Я не розумію, чому вона тобі не вірить!
Це ж було справді страшно.
Та дівчинка тхнула гнилим і була холодна, як бурулька.
Я знаю, що мамі дуже важко,
але не можна ігнорувати нас!
Тихо, Раджере.
У нас теж є проблеми.
Так, тато б тобі повірив.
Ти маєш рацію. Якби він був тут, нам не довелося б…
Замовкни! Ти нічого не знаєш.
Амандо…
Це правда.
Навіть ти колись зникнеш.
Це неодмінно станеться.
Коли я перестану тебе уявляти, ти зникнеш навіки.
Що?
Про що ти кажеш? Я…
Облиш мене!
Амандо, тобі байдуже?
Та дівчинка-привид на мене напала!
Вона могла мене викрасти.
Ти слухаєш?
«БУХГАЛТЕРІЯ»
Що я роблю?
Через що це все?
Мене ледве не викрала…
та чорноволоса моторошна дівчинка.
Що?
Перепрошую.
Ти мене бачиш?
Бачу…
але не дуже чітко.
Ти теж чийсь друг?
Вигаданий друг?
Був ним донедавна.
Чому так?
Ну, здається, мій друг мене більше не бачить.
Я більше не потрібен йому.
Ти зникаєш?
Так.
Що буде далі?
Не знаю.
Це боляче?
Тобі страшно?
Я ніколи не зникав, та все ж…
Я цього боюся.
Амандо,
пробач мені, будь ласка. Я вчора погано поводилася.
Усе добре.
Може, завтра сходимо поплавати.
Ти не проти?
Або ж можна поїхати до бабусі Даунбіт.
Ви приготуєте тістечка, допоможеш їй у саду.
І, звісно, Раджер може приєднатися.
Гаразд.
Люба, зачекай: я піду оплачу стоянку.
Ти не попросиш вибачення?
За що?
Я не зникну!
Що тебе так пригнічує?
Ніколи не зникати, захищати одне одного й ніколи не плакати!
Обіцянку не можна порушувати. Так?
Це стоянка, а не горище.
Агов, що ти робиш?
Бачиш! Я не зникаю!
Раджере, прошу. Це небезпечно.
Ми порізно, але я не зник.
Нове відкриття.
Я не зникну, навіть якщо ти мене не бачитимеш.
Гаразд! Зрозуміла! Просто повернися.
Я помилялася, Раджере. Мені шкода.
Раджере!
Ну привіт, дівчинко.
Вибач, що налякав тебе.
Не бійся: я не по тебе, дівчинко.
Ні. Я хочу побалакати з твоїм другом.
На жаль для тебе,
черга до паркомата доволі довга.
Здається, це займе трохи часу.
Амандо, біжи!
Раджере!
Уявний такої якості… давно такого не було.
Солодкий аромат…
Так, у нас надзвичайна ситуація.
-Будь ласка, викличте допомогу. -Амандо!
Вона в порядку?
Амандо!
ШВИДКА ДОПОМОГА
Я тебе бачу.
Я знаю, хто ти. Знаю багатьох таких, як ти.
А ще я розумію, що з тобою відбувається.
Це неможливо забути.
Але це те, що рано чи пізно трапиться з нами всіма.
Ні, мене не забули!
Це випадковість.
Аманду збила машина, а потім…
Усе так само.
Боюся, ти починаєш зникати.
Що…
У тебе залишилося кілька дорогоцінних хвилин.
Ходімо зі мною, хлопче.
Аманда…
Аманда померла? Ось чому ти тут.
Ти жнець смерті.
Я не жнець смерті. Мене звати Зінзан.
Повторюю: твій час спливає.
У тебе є вибір: залишитися тут і зникнути
або піти зі мною.
Я не можу. Я маю побачитися з Амандою.
Це твій вибір, хлопче.
Та я…
Я не хочу зникати.
Ти можеш не відставати?
Куди ми йдемо?
Туди, де ти будеш у безпеці. Не треба хвилюватися.
І де ж це місце?
Наш шлях приведе нас до потрібних дверей у потрібному місці.
Що це означає?
Зберігай тишу, хлопче. Ти ставиш забагато питань.
Вибач. Я завжди розпитував Аманда про все.
І твоя Аманда завжди мала відповіді?
Не завжди.
Що вона робила, коли в неї не було відповіді?
Зазвичай щось вигадувала.
Можливо, саме тому вона вигадала тебе, хлопче.
Бо ти був відповіддю.
Відповіддю?
Думаєш, я відповідь для Аманди?
Авжеж. Ти виконав свою роль Уявного.
Зосередься лише на тому, що просто перед тобою.
Глухий кут?
Подивись уважніше.
За цими дверима на тебе чекає нове життя.
Не думай. Просто йди.
Час забути тих, хто забув про тебе.
Зінзане…
У мене справи: я маю знайти ще багатьох таких, як ти.
Сподіваюся, тобі сподобається нове життя. Це твій світ.
Даруйте…
Мене сюди привів Зінзан і, гадаю, я…
Перепрошую, що втручаюся, та чому ти з нею говориш?
Вона справжня людина. Вона тебе не бачить і не чує.
О, точно.
Можеш відійти?
Час концерту!
Агов!
-Емілі! -Емілі!
Вітаю!
Як справи?
Усім весело?
-Так! -Так!
А як у вас справи, люди?
Усі пам'ятають, який завтра день?
-Субота! -Субота!
А післязавтра?
-Неділя! -Неділя!
І що ж це за дні?
-Наші улюблені дні! -Наші улюблені дні!
І чому вони особливі?
-Це наші робочі дні! -Це наші робочі дні!
Ми будемо гратися до знемоги!
А потім ділитимемося враженнями.
Хто ти?
Ти тут новенький.
Так.
І звідки ти дізнався про це місце?
Від Зінзана.
Як тебе звати?
Раджер.
Радж. Якого кольору були очі?
Радже?
Якого вони були кольору?
Не твої очі.
Якого кольору очі Зінзана?
Ну…
Праве — блакитне, а ліве — червоне!
Тебе прийнято.
Я так і знав! Я теж це знав!
Знав! Справді!
Радже, ти схожий на людину.
Як і Емілі.
Грюк-грюк!
Гаразд, Радже, це Сніжинка.
Якщо тобі цікаво, я гіпопотам.
Цей малий — Гуркотун Кістками,
і він передає привіт.
Радий знайомству.
Усіх тут створила уява?
Так, усі ми Уявні.
Уявні?
Так нас завжди називали дорослі.
Можливо… ти про це нічого не знаєш, Радже?
Нас вигадують діти з неабиякою уявою,
і ми стаємо з ними найкращими друзями.
Здається, що все прекрасно?
Але діти виростають і забувають про нас.
Здебільшого на цьому нам приходить кінець.
А ось і він!
-Час цього засмученого -Привіт!
-розвеселити. -Вітаю.
Але перш ніж це станеться,
Зінзан знаходить таких, як ти, і приводить у цю Бібліотеку.
Усі книги теж уявні?
Ну, Радже, уява для нас, Уявних,
те саме, що кисень для людей,
а в цій бібліотеці її повно.
Поглянь-но!
Це пані Кубі. Вона Уявна відомого митця.
Справді! Молодий Пікассо сказав мені, що колись мене намалює.
Я від нього просто в захваті.
А ось Барон Метроном.
Вони з його глухим другом, відомим композитором,
створили багато прекрасних музичних витворів.
Їх пов'язала доля.
А той тремтячий старий — легенда.
Фу, фу, фу…
Він один із найбільш цікавих і поважних Уявних в історії.
Ох…
Бути чи не бути. Ось у чому питання.
Тож нас породжує уява дітей,
і ми їхні найкращі друзі.
Ми робимо людей і їхній світ прекраснішими.
Хіба це не чудово?
Пішла остання людина.
Тепер ми тут самі.
Радже, зараз почнуться справжні веселощі.
Тепер, коли ти знаєш, які чудові Уявні,
невже ти думаєш,
що ми не заслуговуємо на це прекрасне й неймовірне місце?
Офіційно вітаю тебе
в місті Уявних!
Аромат зник.
Коли справжня людина гине, її Уявний зникає.
Як сумно. Мені рідко трапляється щось настільки прекрасне.
Матча-лате й додаткова склянка, як ви й замовляли.
Ми обоє маємо їсти.
Ми заслуговуємо з'їсти дещо особливо смачне…
і надзвичайно свіже.
Не переймайся.
Мій неймовірно чутливий нюх його знайде.
-Ось. -Дякую.
Вибач, Емілі, але можна дещо спитати?
Дякую.
Це місто мрії, у якому ми зараз, створено на основі книг.
Завтра це буде інше місто, як і післязавтра.
Це щодня різне місто.
Учора було Мачу-Пікчу.
Позавчора ми були на Землі Вангдудлів.
Це наш дім.
Завдяки книгам ми можемо побувати будь-де й будь-коли повернутися.
Знаєш, Радже,
ми не можемо самотужки створити всі ці місця.
Лише справжні люди породжують їх своєю уявою.
Ми на це не здатні.
Але є робота, яка під силу лише нам.
Смакота!
Ти сказала «робота»?
Так!
Ми разом вирушаємо в уявні пригоди з дітьми
і граємося з ними.
Той смачний сандвіч, що ти їси,
і зефір, яким ми ділимося, —
це все результати роботи з дитячою уявою.
І завтра зранку ти теж маєш попрацювати, Радже.
Так, але…
Емілі, насправді я повинен піти.
Сьогодні мою подругу…
Ну, цей Вівсянка…
Вівсянка?
Ой!
Радже, ти щойно сказав «Вівсянка»?
Так, сказав.
Що вам про нього відомо?
Він на нас напав!
Ми чекали маму біля магазину, а він на нас напав!
Через нього мою подругу збила машина.
Вівсянка… Пан Вівсянка.
Він дуже неприємний.
Він харчується нами.
Він з'їв сотні таких, як ми, щоб отримати сотні років життя.
Одного дня, хай як це сумно,
нас усім доводиться прощатися зі своїми друзями-людьми.
Однак пан Вівсянка не хотів прощатися зі своїм Уявним.
Навіть у дорослому віці він хотів зберегти силу уяви,
тож одного дня з'їв чийогось Уявного.
Пан Вівсянка може з'явитися будь-де.
Він знаходить нас за запахом!
А тоді їсть нас і живе вічно.
Таким чином він не втрачає свою силу уяви.
Навіть зараз він десь там.
Заспокойтеся всі.
Усе гаразд. Це Бібліотека.
Тут ми в безпеці, у місті Уявних.
Усе в порядку.
Шкода тобі це казати, Радже.
Усі тут знають про пана Вівсянку.
Та він просто міф, просто історія.
Ти не повинен брехати про те, що бачив його насправді.
Його не існує. Ніхто ніколи не бачив пана Вівсянку.
Та ми його бачили. Він напав на Аманду й хотів з'їсти мене.
Радже, мені дуже шкода, але можу запевнити тебе.
Вівсянка не справжній.
Я кажу правду, Емілі.
Вівсянка справді на неї напав.
Послухай, Радже. Не знаю, що трапилося, та я розумію.
Ти хвилюєшся через подругу.
Це сумно, і я бачу, що тобі було важко,
але це не означає…
Облиш, Радже! Куди ти?
Я шукатиму Аманду.
Ти її не знайдеш.
Ти ж розумієш,
що зникнеш, якщо підеш із Бібліотеки.
Послухай, Радже…
Дозволь тобі пояснити.
Ти більше ніколи не побачиш ту дівчинку.
Тут усе працює не так.
Існують певні правила,
яких ми маємо дотримуватися в нашому світі.
Вона вже забула тебе, Радже, і цьому не зарадиш.
Помиляєшся. Аманда мене ніколи не забуде.
Якщо впевнений, що подруга тебе пам'ятає,
чому вона тебе ще не покликала?
Чому ти досі тут? Відповідай.
Ні, справа не в цьому.
Подруга Раджера померла.
Послухай, Радже… ти переплутав кольори.
У Зінзана праве око червоне, а ліве — блакитне.
Те, що ти бачиш, не завжди те, чим здається.
Ну що, друзі?
Уже майже час.
Приберімо й гайда спати.
Емілі, чекай!
Не вдається заснути, хлопче?
Зінзане?
Тут дуже добре.
Ти ніколи не будеш голодний, якщо працюватимеш.
Ти казав… Що я був відповіддю для Аманди.
Але що б я не робив, я не бачу її.
То це і є відповідь? Це відповідь Аманди?
Прощання — це те, що ми всі переживаємо.
Мій друг був чудовим партнером.
Але, на жаль, мій любий друг жив не в щасливому домі.
Кожного вечора він просив мене не засинати,
щоб я був поруч і насторожі.
Я так і робив.
Я завжди за ним наглядав, удень і вночі…
доки він мене не забув.
Саме тому я не сплю.
Мене уявили не таким.
Усі Уявні з'являються з певної причини.
Хлопче, можеш бути певний.
Я за тобою наглядатиму.
Зінзане.
Я не плачу, ніколи.
Бо таким мене уявила моя Аманда.
Радже… Радже, прокинься.
Уже ранок. Час уставати.
Ну ж бо. Емілі чекає.
Емілі!
Нарешті. Ти проспав.
Якщо спізнишся, усі гарні роботи розберуть.
Доброго ранку, Емілі.
Доброго ранку, Радже.
Ну ж бо. Ходімо!
ЧАС ДИТЯЧИХ ІСТОРІЙ КОНКУРС РУКОДІЛЛЯ
Перше, що треба зробити, — переглянути дошку оголошень.
ЗАГУБИВСЯ КІТ, ЗАГУБИВСЯ ПЕС, ВЕЧІРКА-ВІДКРИТТЯ, ВСТУПАЙТЕ ДО КЛУБУ
Добре. Рано чи пізно з'явиться робота, що тобі підійде.
Це наша робота?
Радже, дивись. Будь уважний.
ПОВІДОМЛЕННЯ
АГЕНТСТВО
Фотографії…
Емілі, я бачу фотографії.
Так.
Це діти, які бажають погратися з нами.
Ти маєш вибрати одне з фото дитини,
яка тобі найбільше до душі.
Вибір друга — це дуже важливо.
Цей малий завжди уявляє смаколики.
Хочу морозива.
-Може, вибрати цього? -Бешкетник!
Радже, не думай. Просто відчувай.
«Джон»!
КАПІТАН ДЖОН
Це Джон.
-Уперед, Радже! Бери його! Бери, Радже! -Хапай, Радже! Хапай! Так!
Радже, фотографія — наче квиток на потяг.
Її в жодному разі не можна загубити.
Так!
Увага, командо!
Наше тренування завершено. Готуйтеся до гіпершвидкості!
Ти зібрав місячне каміння?
Місячне каміння?
Наше завдання — збирати рідкісні артефакти.
Не можна із цим зволікати.
Негайно повертайтеся! Наближається ворог!
Радже, хутко назад!
Командо! Займіть бойові пости! Готуйтеся дати відсіч!
Негайно, Капітане!
Радже, час працювати, а не гратися!
Час працювати й гратися.
Радже, ця дитина просто грає у своїй уяві,
та ми ризикуємо життям, тож маємо бути обережні.
Якщо помремо в уявному світі, то зникнемо.
Стривай, хвилинку,
ти бачив Гуркотуна Кістками?
Не бачив. Він був не зі мною.
Куди він міг подітися?
Здається, ти не вмієш вибирати друзів.
Якби ж він був тут…
Галактичний супергерой Хитун!
Гуркотун?
Це Гуркотун Кістками!
Уперед, Хитуне!
-Він їх дістав! -Так, Хитуне!
Дякую… Хитуне.
Уява закінчується!
Стільки неймовірного довкола!
Радже, фото!
Це не Бібліотека.
Казала тобі: те фото — наш квиток додому.
Ми були Уявними всього на один день.
Завершивши роботу, ми повинні повернутися в Бібліотеку.
Ні… Зачинено!
Дивись, Емілі, вікно відчинене.
Навіть я пролізу.
Радже, якби ми не змогли вибратися,
то зникли б із закінченням дня.
Вибачте мені.
Не переймайся. З тобою таке вперше, Радже.
Сніжинка має рацію.
Ти ні в чому не винен.
Гаразд. Повертаймося, доки ми всі не зникли.
Грюк-грюк…
Не може бути.
Це якийсь жарт?
У чому справа?
Хитуне… Пограймося завтра знову…
Погляньте на це. Він перетворився на Хитуна.
Хитайся!
Так!
Я так рада за тебе.
-Дуже-дуже рада! Це неймовірно. -Ну й день.
Гуркотун Кістками більше не друг на день…
а друг на кожен день.
Така особлива подія трапляється рідко.
Ми повинні відсвяткувати це.
Дуже особливою космічною їжею.
Мені кортить скуштувати.
Можна в тебе дещо спитати?
Твоя подруга…
Скажи, Емілі. Твоя подруга…
Чи мене забули?
Так. Гадаю, щось на кшталт цього.
І ти змогла… змогла про неї забути?
Ну… певно, так. Минуло чимало часу.
Мені справді подобалась уява Аманди.
Таку, як Аманда, важко забути.
Усе оживає, коли вона приходить.
Торшер перетворюється на тропічне дерево.
Скриня наповнюється скарбами піратів.
Кіт, що спить, перетворюється на бомбу з годинником.
У неї в голові повно осяйних світів, і коли я був із нею,
то завжди сяяв.
Я… я хочу, щоб вона була жива.
Хочу навіть більше, ніж побачитися з нею.
Ти знайдеш іншого друга. Не гіршого за Аманду.
Я впевнена. Не хвилюйся, Радже.
Ні! Спершу Сніжинка!
Першою друга знайде Сніжинка!
Так, першою Сніжинко.
Сніжинка перша.
Уже давно я не бачила справжнє небо,
і це все завдяки тобі, Радже.
Гаразд. Гадаю, нам слід іти.
Потрібні двері
в потрібному місці!
Потрібні двері
в потрібному місці!
Потрібні двері
в потрібному місці!
Усе гаразд? Що сталося?
Повертаймося!
Хитуне!
Емілі. Хвилинку.
Що стається, якщо нас не забувають,
але з'їдають?
Знову за старе?
Я казала тобі!
Слухай! Якщо нас з'їдають,
що стається з нашими друзями-людьми?
Не знаю. Може, вони втрачають уяву
через велику діру в серці.
Емілі, прошу, повір мені.
Стривай, Радже! Скажи, що відбувається.
-Обіцяю, я повернуся. -Емілі, автобус.
Емілі, автобус їде!
О, Радже.
Вівсянко!
Так. Це він. Це той аромат.
Чудовий запах.
Ти не зник.
Можна запитати, як тобі це вдалося?
Це означає, що дівчинка вижила?
Ні, справа не в цьому… Твій запах змінився, Роджере.
Замовкни, Вівсянко. Ти в усьому винен.
Я нічого не зробив.
Це ти винен. Дівчинка потрапила в аварію,
бо ти злякався й утік.
Хіба не так?
Ти брешеш.
Це не брехня.
Усе залежить від точки зору.
Твоєї або моєї.
Усі бачать те, що хочуть бачити. Чи не так?
Якщо не бачать, отже, не дуже й хотіли побачити.
Зрозуміло?
Роджере, мені дуже шкода,
але ніхто тебе не бачить і не чує,
бо ніхто не хоче тебе ні бачити, ні чути.
Досі хочеш залишатися тут,
у цьому світі, де ніхто не побачить твої сльози
й не почує твій плач?
Ні. Ти помиляєшся, Вівсянко.
Послухай мене. Я ніколи не плачу.
-Радже? -Радже?
Знову автобус?
Хто це?
Дякую, Голді.
Прошу, телефонуй у будь-який час.
Ти в порядку?
Їдьмо додому.
На все добре.
На добраніч.
Мамо, чекай.
Ліззі, люба, чому б тобі трохи не відпочити?
Усе добре.
Ти ніяк не могла залишитися в лікарні з Амандою?
Ні. Здається, ні.
Їй будуть дуже потрібні твої обійми, коли вона прокинеться.
Не хвилюйся. Ця дівчинка сильна.
Вона точно прокинеться.
Аманда. Вона бігла до мене.
Я побачила її,
і мені здалося, що вона хотіла мені щось розповісти.
Припини. Ти не повинна звинувачувати себе.
Ліззі, усе добре?
Мені дуже шкода, мамо.
Я маю зібрати все необхідне в лікарню на завтра.
Так. Чудова ідея.
РАДЖЕРУ. НЕ ВІДКРИВАЙ. ВІД АМАНДИ
Ну, я точно не Раджер.
Це вона.
Її купив тобі тато, який дуже тебе любив.
НЕ ЗАБУВАЙ ТАТА БЕРЕЖИ МАМУ, НІКОЛИ НЕ ПЛАЧ
Як у тебе справи? Ти вже призвичаївся?
Тату, ти відкриваєш книжковий магазин?
Це чудова ідея.
Серйозні книги — це добре, але потрібні й несерйозні.
Якщо книги будуть різні, твій магазин буде дуже популярний.
Мама? Вона ввечері пила пиво й плакала.
Так, Зелений Лагер. Та не хвилюйся про неї!
Я її захищу.
Я? Мені самотньо, але я не плачу.
Якщо я плакатиму, ти ж хвилюватимешся? Тату…
Сподіваюся, ти знайдеш багато друзів.
І, може, час від часу, іноді,
ти писатимеш мені листи…
Чому ти помер, тату?
Не забувай тата…
бережи маму…
і…
ніколи не плач.
Раджере.
Це день, коли я з'явився.
Люба…
Люба, будь ласка…
прошу…
Мамо…
Бережи нашу…
Аманду.
Тепер я знаю, чому ти особливий.
Від тебе дуже пахне сумом.
Це надзвичайно сильний запах.
Тому мені ще більш очевидно, що ти заслуговуєш на те, щоб я тебе з'їв.
Якщо ти зникнеш,
хіба не зникне й журба тієї дівчинки?
Подумай про це, Роджере.
Усі такі, як ти, завжди зникають.
Нічого не зміниться, якщо я тебе з'їм. Чи не так?
Емілі…
Повернися!
Емілі, це Вівсянка.
Знаю!
Емілі!
Вона жива!
Що ти сказав?
Аманда… вона жива!
Аманда жива!
Вона жива й у лікарні!
Спершу забираймося звідси!
Прямуй додому, коли закінчиш свою роботу!
Зінзане.
Де Сніжинка?
У Бібліотеці. Вона хвилюється.
Емілі, Сніжинка хоче, щоб ти повернулася.
Повернуся. Разом з усіма!
Зінзане… це тут?
Має бути.
Де вони? Де двері?
Чому стало так темно?
Невже?
«Там, де я, сонце сяє яскраво».
Це Вівсянка.
Зінзане, нам треба поквапитися.
Не ворушися. Щось не так.
Мене не цікавить ні дівчинка, ні кіт.
Як можна здогадатися, я їм лише найсвіжіші страви.
Зінзане!
Уявні, які от-от зникнуть, мають найпрекрасніший аромат.
Пане Роджере.
Маю повідомити тобі дещо важливе,
перш ніж я тебе з'їм.
Ми з тобою інакші.
Ти Уявний.
Я ж — твоя протилежність.
Ти розумієш?
Я той, хто уявляє.
Послухай.
Я бував у місцях, про які ти не знаєш,
і бачив безліч цікавих і невимовних витворів уяви,
подорожуючи в часі.
Я поїдав усіх невидимих створінь на своєму шляху.
Тобі від мене не втекти. Час здаватися.
Послухай, Радже. Маю тобі дещо сказати.
Може, просто здасися?
Моя подруга хворіла й лежала в лікарні
від дня свого народження.
Вона не забула про мене, Радже.
Правда в тому,
що вона загинула, перш ніж у неї з'явився шанс вирости.
Бути забутим — не те саме, що бути схопленим!
Радже, ти ще можеш побачити Аманду.
Хлопче, ти маєш знайти двері.
Двері… та де вони?
Зосередься. Шукай усюди. Хутко!
Гаразд.
Любий хлопчику, тікати марно.
Марно сподіватися.
Зрештою, ви всі зникнете на самоті.
Емілі! Зінзане!
Молодець, хлопче.
Ти ще не зрозумів?
Як шкода!
Навіть це не більш ніж уява.
Бах.
Емілі!
Ви, Уявні, ніколи не вчитеся. Ви нічого не можете змінити.
Поквапся. Тягни її всередину.
Не покидай нас, Емілі!
Радже…
Ті окуляри, що я тобі дала,
їх уявила моя…
моя справжня подруга.
Емілі, прокинься.
Радже…
Так?
Скажи Аманді… Я переказую привіт…
Добре, я скажу.
Є дещо, що ніколи не програє уяві.
І це…
-Емілі. -реальність.
Емілі!
Що?
Це Радж і Зінзан!
Вітаю вдома!
Де ви були? Сьогодні наше місто — Дедзіма з Наґасакі.
Сніжинко, Емілі більше немає. Емілі зникла.
Через мене. Вона зникла через мене.
Радже?
Він зробив так,
що вона зникла.
Стривай. Емілі? Хто вона?
Певно, Емілі — нова подруга Раджа!
Цікаво, чи стане вона й новою подругою Сніжинки.
Хлопче, про кого це ти зараз?
Емілі…
Когось із нас з'їв той Вівсянка?
Зінзане, вона просто… вона зникла в нас на очах.
Хочеш сказати,
що ця Емілі була твоєю подругою?
І ми бавитимемося.
Буде так весело.
У чому справа?
Усе гаразд, хлопче?
Що сталося?
Ні, я ніколи не чув про дівчинку з таким ім'ям.
І я.
Тут такої не було.
Вибач. Не знаю такої.
Це була гарна дівчинка.
Весела й чесна, з дуже приємною посмішкою.
Ти її пам'ятаєш?
Як я міг її забути?
Звісно, пам'ятаю. Знаєш, що з нею сталося?
Вона зникла через Вівсянку.
Як це — «зникла»?
Це неможливо.
Я чув, що Вівсянка полює лише на Уявних.
Він би не напав на мою Ліззі.
Стривай. Я не впевнений, що знаю, про кого ти говориш.
Елізабет Даунбіт. Це моя подруга, моя Ліззі.
Ліззі?
Ліззі — мама моєї подруги, мама Аманди.
Так, тепер усе ясно.
То скажи мені: вона щаслива?
Вона вже доросла й задоволена своїм життям?
Думаю, так.
Гадаю, вона щаслива.
Вона багато працює, але коли має час, то з нею весело.
Вона водила нас у парк і басейн.
А її кексики — просто смакота.
Можна спитати…
Ти колись чув, щоб Ліззі мене згадувала?
Згадувала тебе?
Так. Згадувала мене.
Мене звуть Холодильником. Так вона називала мене.
На кухні в мами Аманди є така велика коробка.
Вона називає її Холодильником.
Вона щодня промовляє твоє ім'я.
Серйозно? То вона справді мене пам'ятає.
Моя найдорожча подруга.
Вибач. Я не думаю…
Кажеш, її кексики такі ж смачні?
Знаєш, насправді байдуже, так це чи ні.
У житті краще вірити в те, у що хочеться вірити, Радже.
Важлива лише
та історія, у яку ти віриш.
Так. Лише це має значення.
Дякую. Дякую тобі, Холодильнику.
АГЕНТСТВО
Доброго ранку, Радже!
Хлопче, що шукаєш?
Я поїду до лікарні Аманди.
Мене туди відведе друг-людина.
Та ти ж навіть не знаєш, у якій вона лікарні.
Вівсянка відчує твій запах і схопить тебе.
Він тебе з'їсть раніше, ніж ти туди дістанешся.
Навіть якщо вона досі жива,
вона тебе більше не пам'ятає.
І саме тому ти почав зникати.
Знайдеш ти її чи ні — це нічого не змінить.
На жаль, така сувора правда.
Люди нас забувають. І це нормально.
Бо ми Уявні.
Та хіба цього не достатньо?
Хіба мало бути «не справжнім другом»?
Хлопче, ти маєш зрозуміти.
Зінзане, я боюся зникнути
і не хочу, щоб мене з'їв Вівсянка.
Але я піду.
Може, я зникну й мене вже ніхто не побачить.
Та той час, що ми провели з Амандою, був реальний.
Попри те, що ніхто в це не вірить,
я продовжую в це вірити.
Я щасливий, що був другом Аманди.
Радже.
Зінзане, я хочу побачитися з Амандою.
Я маю сказати їй, щоб вона прокинулася й боролася за своє життя.
Хочу, щоб вона знала: хай там що,
я завжди буду на її боці.
Я маю це зробити, перш ніж зникну.
ПРИМА-БАЛЕРИНА ДЖУЛІЯ
Джулія.
Це подруга Аманди.
Це моя… Ні. Наша.
Наша боротьба за всіх, кого не бачать.
Зінзане, це моя відповідь.
Хлопче!
Ні. Що з тобою не так?
Ну ж бо. Ти просто ніяк не зрозумієш.
Сьогодні прослуховування, а ти зірка, прима-балерина.
Ти принцеса Аврора!
Я Раджер, друг Аманди.
Роджер?
Ні, я Раджер, друг Аманди.
Прошу, Джуліє. Допоможи мені знайти дорогу до до лікарні Аманди.
Друг Аманди? Маячня.
Ти моя Аврора.
Тепер слухай мене.
Сьогодні кожен глядач буде від тебе в захваті.
Джуліє, прошу! Я тебе благаю.
У мене немає часу! Це дуже важливо.
Я маю попросити тебе про послугу.
Мій… Ні, мене… до лікарні…
Що відбувається?
Джулія обрала Раджера своїм справжнім щоденним Уявним.
Що ми робитимемо?
Ми в халепі.
Тиша. Наступний виступ Аврора —
«Пробудження pas de deux».
Джуліє, ми спізнимося!
Я йду.
Ні!
Хлопче! Відпусти фотографію!
Хлопче, прийди до тями.
Радже, то ти підеш?
Ти маєш побачитися з Амандою. Не забув?
Аманда?
Хто така Аманда? Я її не знаю.
Вона твою подруга-людина.
Аманда?
Аманда…
Ти забув?
Ходімо, Джуліє.
Твій тато нас наздожене.
Я не розумію.
Забуває про мій день народження, але пам'ятає про прослуховування?
Сюди!
Джуліє, чекай!
Хутчіш, Радже. Поквапся!
Ну ж бо, хлопче.
Ну ж бо! Пролізай.
Потрібна твоя допомога, Сніжинко.
Покладися на мене.
Уперед, хлопче.
Поквапся! Ти ж хочеш побачитися з Амандою?
Аманда…
Лікарня…
Джуліє!
Зачекай!
Хлопче, сюди.
Уперед, Радже. Я знаю, ти впораєшся.
Зінзане!
-Вистачить хоробрості? -Дивись.
Мамо, ти чула цей звук?
Звук? Який звук, люба?
Джуліє!
Лікарня. Нам потрібно в лікарню.
Джуліє, ти мене дуже налякала.
Джуліє! Відвези мене до Аманди.
Будь ласка, відвези мене до Аманди.
Швидка допомога… лікарня.
Ти молодець, хлопче.
Хай щастить.
Амандо!
Ім'я — Вівсянка. Я пан Вівсянка.
Я шукаю дівчинку на ім'я Аманда Шафлап.
Гадаю, вона лежить у цій лікарні.
-Пане Вівсянко. -Так?
Мене цікавить, хто ви для пацієнтки.
ДИТЯЧЕ ВІДДІЛЕННЯ
Туди.
-Вона там. -Вона там.
-Туди! -Дякую!
Сніжинка надто велика, щоб вилізти.
Повертайся в Бібліотеку, Зінзане.
Думаєш, Раджу вдалося побачитися з Амандою?
Упевнений, що так.
Я знала, що він упорається.
Не хвилюйся, Сніжинко. Я тебе не покину.
Джуліє! Мамо!
Я щойно згадав.
Сьогодні балет.
Дякувати богу.
Пані Шафлап,
її показники стабільні.
Щиро дякую.
Мамо!
Я принесу какао.
Амандо!
Амандо…
Я в усьому винен. Пробач мені.
Я просто це знаю.
Знаю, що ти жива.
Твоя уява точно жива.
І я тут.
Я повернувся, Амандо. Я повернувся.
Прийшов час прокидатися.
Будь ласка, прокинься.
Ніколи не зникати,
захищати одне одного
й ніколи не плакати.
Більше жодних утеч.
Амандо, ти маєш прокинутися!
Що це в нас тут?
Не можу повірити. Це Роджер?
Я знав, що ти будеш тут, Роджере. Радий тебе знову бачити.
Амандо…
Де я?
Люба, ти прокинулася.
Ви… ви мій лікар?
Чи не могли б ви там заспокоїтися.
Усе має термін дії.
І твій термін минає сьогодні, Роджере.
Ти не обдуриш мене сукнею.
З ким ви говорите?
Ти це чув? Аманда тебе більше не бачить.
Вона тебе не пам'ятає.
Отакої. Це справді сумно,
чи не так, Роджере?
Роджер?
Хто ти?
І чому… Чому ти б'єшся?
Я відчуваю, що дуже зголоднів.
Я з'їм усе, що вона тобі дала,
зокрема сум і біль.
Амандо!
Роджер?
Ні.
Зупинися. Його звати не Роджер.
Так! Це я!
Його звати Раджер! Раджер.
Раджере! Сюди!
Амандо!
Мололець, дівчинко!
Я не помилявся: твій Раджер вартує моїх зусиль.
Ти готовий, Раджере?
Готовий!
Тримайся міцно!
Тримаюся. Дуже міцно.
Цікавий розвиток подій.
Моїй уяві вже на кілька століть
більше, ніж твоїй, люба.
Амандо, цей човен… думаєш, він може літати?
Власне…
не може!
Але не хвилюйся!
Раджере!
Амандо!
Амандо?
Ви ; лікар? Прошу, зробіть щось!
Вибачте, пані Шафлап.
Насправді я тут проводжу опитування про дітей.
Це дуже важливе опитування.
Це не займе багато часу. Запевняю.
Це ви нещодавно заходили в книжковий магазин.
Ви мене пам'ятаєте. Мені дуже приємно, пані Шафлап.
Будь ласка, негайно йдіть!
Ви не бачите, що моя донька страждає?
Мамо!
Амандо! Слава богу, ти прокинулася!
Не вір йому… Йому не можна вірити.
Зараз я покличу лікаря.
Мамо…
Цей чоловік… Він хоче з'їсти Раджера.
Дівчинко, я не збираюся його їсти.
Я просто перетворю його на ніщо,
поверну його до реальності.
Хто ви такий?
Ви з дівчинкою не постраждаєте, якщо не втручатиметеся.
Не втручатимемося?
Люба!
Амандо, прошу. Мама тобі повірить.
Вона може тобі допомогти.
Амандо, скажи її про Холодильника.
Він прийде. Якщо вона його покличе, він прийде.
-Мамо, Раджер каже… -Амандо!
Люба, усе буде добре.
Раджер каже… Холодильник. Поклич Холодильника.
Ти сказала «Холодильника»?
Пса. Собаку на ім'я Холодильник…
Раджер каже, що зустрів Холодильника.
Раджер…
Поклич його.
Мамо, ти маєш покликати Холодильника.
Мамо…
Змія?
Вітаю вас, пані Шафлап.
Радий бачити вас
у світі Уявних.
Мамо! Ти чула мене?
Амандо,
я врятую тебе від неї!
Мамо!
Раджер!
Мамо! Урятуй його!
ЕЛІЗАБЕТ
Відпусти його! Чуєш мене?
Негайно відпусти його.
Агов, він із нами! Наказую тобі облишити його.
Він наш друг!
Ми не дозволимо тобі забрати нашого друга!
Гав гав!
Уперед, Холодильнику!
-Мамо! -Амандо!
Навіщо ви пхаєте носа в чужі справи?
Він усього лише один з Уявних.
Вони не можуть забрати його в мене!
Раджере!
Амандо, ти маєш жити з мамою.
Раджере!
Неймовірний смак.
Такий справді неможливо уявити.
Мушу сказати…
він якийсь не свіжий.
Він радше гнилий.
Але я нарешті зробив це. Я з'їв особливого Уявного!
Так. Саме цього я прагнув.
Реальність…
ПАН ВІВСЯНКА
Усе гаразд?
Усе добре, усе гаразд.
З поверненням, люба.
Я вдома, мамо. Я вдома.
Ти тільки поглянь. Усе точно так, як ти й казав.
Вона щаслива, дуже щаслива.
Зовсім доросла.
Так, моя Аманда
теж дуже щаслива.
Усе гаразд?
Так.
Боже, вона прокинулася.
Так.
Це чудово. Я покличу лікаря.
Будь ласка.
Дякую, Раджере. Дякую. І тобі дякую, любий Холодильнику.
Раджере, дякую, що повернувся.
Я був не сам.
Мені допомагали друзі з Бібліотеки.
Зінзан і Сніжинка…
а ще Емілі.
Амандо, ти переживатимеш щастя
і смуток знову й знову.
І ти підростеш.
Раджере.
Амандо, попри все
й усупереч усьому,
я завжди буду частиною тебе.
Дякую, що з'явився
три місяці, три тижні й три дні тому.
Амандо…
Ніколи не зникати,
захищати одне одного
й ніколи…
…й ніколи
не плакати.
Ти готовий?
Ну ж бо, Раджере! До нашої останньої пригоди!
Ага!
Небачена птаха.
Небачена квітка.
Небачений бриз.
Небачена ніч.
Ви колись бачили щось настільки прекрасне?
Я бачив.
ЗАСНОВАНО НА РОМАНІ АВТОРСТВА А.Ф. ГАРРОЛЬДА
Переклад субтитрів: Сергій Гнатенко