Що він у біса робить?
Ти!
Схоже, стріли не дуже дієві проти такого здорованя.
Біжи! Він тобі не до снаги!
Він мені не до снаги?
Що ти про мене знаєш?
Що?
Ти...
Не може бути!
Ланселот?
СІМ СМЕРТНИХ ГРІХІВ: ГНІВ ЕДИНБУРГУ. ЧАСТИНА 2
Ланселоте...
Це завжди був ти?
Що з нами сталося?
Останнє, що пам’ятаю, — як та людина наклала заклинання.
Що тут відбувається? Велетні?
І демони теж?
Певне, вони стали складовими для створення цього монстра.
А іншого створили з фей.
Дякую! Ви нас урятували!
Люди, ми маємо подякувати вам.
Ви врятували нам життя.
Прибережіть свої подяки. Це був природний перебіг подій.
Проте хутчіше тікайте звідси, поки вас знову не спіймали.
Здається, вони полюють на всіх, окрім людей.
Невже?
Гаразд. Люди, ми не забудемо цієї доброї справи.
Колись віддячимо!
Я просив їх приберегти подяки...
Зрозуміло.
Отже, вони полюють на усіх, окрім людей?
Тому ти й перетворився на фею — щоб стати для них мішенню.
Я зовсім забув, що твоя мама — королева фей.
Ланселоте...
Це я винен, що...
Агов, Трістане.
Так ти вітаєш старого друга?
Друзі — наші батьки.
Але аж ніяк не ми з тобою.
Усе одно це не дає тобі права мене бити!
Та й ще так сильно! Мені боляче!
Біль є складовою життя.
І якби я не врятував твою дупу, ти був би зараз мертвий.
Чому ти тієї миті заціпенів?
Що?
Чому ти утримався від дій?
Точно так само, як і колись.
Іноді...
я боюся себе.
Я наче стаю сам не свій.
Хай там як, ти не зрозумієш.
Саме так.
Що ти знаєш про мене?
Нічого.
І знати не хочу, дурнику.
Що?
Мені байдуже, якщо хочеш себе занапастити.
Але як щодо твоєї матері?
Ти сказав, що вона в біді?
Ми з твоєю мамою не ворогуємо.
Власне, вона дружить із моєю.
Температура падає!
Рум'янець теж повернувся!
Схоже, ваші ліки подіяли, королю!
Стародавній еліксир, рецепт якого відомий лише феям...
Рідкісний нектар, який добувають з квітки, що росте на верхівках священних дерев.
-Дайте мені! -Ні.
Проте, на жаль, це все, що я можу зробити.
Було знято лише поверхневі прояви дії заклинання.
Суть цього недуга досі живе у свідомості королеви Елізабет.
Якби ми могли хоч на мить ліквідувати його вплив,
вона, безумовно, змогла б зцілити себе.
Капітане.
Є ідеї, хто міг це зробити?
Так.
Але підозрюваних так багато, що не знаю, з чого почати.
Так воно і є.
До речі, де Трістан?
Я його не бачив. Щось сталося?
Так...
Коли йому не вдалося зняти закляття, накладене на його матір,
він несподівано кудись вибіг, і відтоді ми його не бачили.
Мабуть, йому важко це витримати.
Ні... Невже він знайшов джерело магії?
Сподіваюся, Елізабет одужає.
Діано.
У тебе більше немає зменшувальних пігулок, які тобі дала Мерлін?
Більше немає.
Довелося скористатися в багатьох ситуаціях.
Гоутере, ти не маєш тут сидіти, щоб не залишати мене саму.
На жаль,
я нічого не знаю про прокляття.
Воно вкоренилося глибоко в її розумі,
і я нічим не можу допомогти.
Я теж нічим не можу допомогти друзям.
Але капітану й Трістану, мабуть, ще важче.
Трістан виріс славним молодиком, еге ж?
Твоя правда.
Він добрий, як мама,
і сильний, як батько.
Але, якщо йому чогось бракує, так це...
Діано! Гоутере!
О, капітане!
Елізабет?
-Гоутере. -Що?
Ти маєш піти слідом Трістанової магії.
Зрозумів.
Віднайти якомога точніший напрямок і відстань.
Діано!
Час скористатися твоїм старим трюком.
Старим трюком?
Власне,
якщо ти так боїшся сутичок,
то якого біса прийшов аж сюди сам?
Хіба не міг попросити свого старого все владнати?
Бо ж він там наче очолює якийсь легендарний лицарський орден.
Мабуть.
Якби я сказав батькові, що бачив у серці матері...
Цього напевне вистачило б.
Він зміг би врятувати її, не напружуючись.
Проте...
Проте
ти хотів сам урятувати маму, тому втік із замку один?
Так!
Звідки ти знаєш?
Бо ти геть не змінився — у тебе все на лобі написано.
Ну, на відміну від мене, ти дуже змінився.
Ланселоте?
Що? Глянути на замок?
До кого ти звертаєшся?
Агов!
Прокляття! Така надмірна реакція
на двох миршавих дітей.
Гей, їх надто багато.
Ми відступимо.
Есканоре, прийди!
Агов!
Пробиваюся!
Я нізащо не відступлю, адже я дуже близько
до викриття того, хто прокляв маму!
Стрибок, Есканоре!
Що? Не може бути!
Очам не вірю!
Я... лечу?
Ні, ти не летиш, клоуне!
О, то це ти, Ланселоте?
Не можна бездумно атакувати таку армію!
Уперед, Ланселоте!
Що вони роблять?
Чесно...
Оце так парочка розпещених принців.
Вище! Ти міг би летіти вище?
Міг би, якби не ніс на плечах тебе з клятим конем!
Кепські справи!
Що відбувається?
Крижана платформа твердіє в повітрі...
Ні, це...
крижаний міст!
Неймовірно! Це ти зробив, Ланселоте?
Просто дістаньмося замку, щоб знищити джерело цього зла!
Зрозумів!
Прокляття. Ще один борг додався до списку.
Повна протидія!
Ще трохи далі!
Пробивай наскрізь!
Вибач.
Ти наражаєш себе на небезпеку заради мене...
-Агов! Ой! -Хто сказав, що заради тебе?
Я прямував до цього замку так чи інак.
Проте я діяв би значно розумніше.
Ланселоте!
Ти теж прийшов сюди когось рятувати?
Невже в нас має бути однакова причина?
Чому тоді?
Задля розваги.
Що?
Ви такі сміливі й відчайдушні хлопці, чи не так?
Ласкаво прошу в мій дім, в Единбурзький замок,
Трістане, принце Королівства Ліонес,
і Ланселоте, принце Королівства Бенвік.
О, даруйте.
Я не представився.
Я король Нового Единбургу,
Детпірс.
Іншими словами,
ти той хлопець, що смикає за ниточки?
Це...
Звільни маму від заклинання, яке ти наклав на неї!
Не бійтеся.
Я подбаю про те, щоб ваші батьки отримали ваші останки.
Чому ти став мені на заваді?
Ти не почув?
Бо це він усім керує, звісно.
Отже, ти зробив це з нею.
Навіщо ти кривдиш мою маму?
Страждає не лише твоя мама.
Я очікую, що твій батько
страждає ще більше, спостерігаючи як твоя мама помирає від болю,
який йому аж ніяк не вгамувати!
Навіщо ти це робиш?
Колись був чоловік, який подарував мені почуття приналежності
й посвятив мене у святі лицарі.
Але його холоднокровно вбив демон,
який з’явився наче нізвідки.
Тоді, маючи палке бажання помститися,
я усвідомив, що є пішаком у руках богині.
Мова йде не про моїх батьків, правда?
Ні, не про них.
Я колись чув цю оповідь.
Але хіба той демон і богиня не загинули в останній Священній війні?
Саме так! Тих, кому я маю помститися, більше не існує.
І тому я не заспокоюся, поки не змушу лідерів їхніх кланів,
Меліодаса й Елізабет,
заплатити за їхні...
Ти просто зриваєшся на інших.
От малий шибеник!
Це ти за все заплатиш.
Негайно зніми з мами прокляття!
Магію богині успадкував від матері, так?
Непогано.
Власне, досить похвально для твого віку.
Я не розумію!
Вони так раптово сповільнилися...
Але проти мене вона на спрацює.
Цього разу він їх переспрямував!
І навіть зробив абсолютно безсилими...
Тобі нізащо мене не перемогти.
Я все зрозумів.
Що?
Твоя магія дозволяє контролювати інтенсивність,
швидкість і висоту магічних атак твого супротивника. Так?
Тобто проти фізичних атак ти безсилий!
Нахабний хлопчисько!
Не віриться, що він так швидко з'ясував, як працює моя Мелодія!
Трістане!
Поки стариган зайнятий мною, він нічого не може зробити з твоєю магією!
Якщо та істота є джерелом закляття, накладеного на твою маму,
негайно її знищ!
Гаразд! Я атакую!
Мерехтлива зірка!
Я так просто не здамся!
Я врятую маму!
Цього не може бути!
Звідки в цього малого бешкетника стільки сили?
Та ще й у голих руках, без нічого.
Ланселоте, сине короля Бана!
Чому ти перешкоджаєш нам?
Що ти собі надумав?
Люди не повинні воювати між собою.
Я зневажаю лише інші клани.
Я атакував лише
ліси й села фей та велетнів,
монстрів-побратимів богинь і демонів!
Я хочу, щоб ти зрозумів.
Ми з тобою родичі.
Я лише прагну створити світ для людей
і виключно для людей!
Я не людина, але й не фея.
Король Детпірс!
Як ти посмів?
От лайно!
Кляте дитя!
Це знову відбувається!
Якщо швидко не покінчу з цим,
я знову втрачу контроль!
Якщо станеться так, що тобі доведеться битися, щоб комусь допомогти,
що ти робитимеш?
Саме так!
Я тут, щоб урятувати маму!
Хоч що буде зі мною...
Але як щодо нього?
Я не можу знову втягувати його в це...
Покажи мені.
Покажи справжнього себе, якого ти так боїшся.
І просто знай: тобі не треба за мене хвилюватися.
Ти мене зрозумів?
Та зроби вже це!
Хіба ти не хочеш допомогти мамі?
Не тіште себе надіями, дурні нахаби!
У мене є важливіші справи, аніж няньчити вас обох.
Вони стануть для вас ідеальними супротивниками.
Виходить, ця штука їх контролює!
Це заощадить час!
А ти дурник, чи не так?
Ланселоте!
І не людина, і не фея, так?
Дуже цікаво.
Гадаю, можна й подивитися, на що ти перетворишся.
Проте я сумніваюся, що від тебе буде якась користь.
Трясця!
Твоя магія на мене не діє.
Пекельний вогонь?
Він успадкував не лише силу богині!
Ховайтеся!
Гаразд!
Він досі сумнівається.
Це ваш останній шанс ввести себе в оману,
вважаючи, що перемога ваша!
Замок оточують десятки тисяч порожняків!
Не сподівайтеся вибратися звідси живими,
нахаби!
Він має рацію. У нас жодних шансів перемогти в бою проти такої кількості.
Схоже, ми на місці. Але де це місце?
Наш пункт призначення попереду за 360 метрів.
Ти впевнений, що Трістан тут, в Единбурзькому замку?
Цілком. Я відчуваю його магію, що лине з замку.
Не може бути.
Така потужна магічна сила...
Це Сім смертних гріхів!
Батьку? Як?
Га? Що то за істоти?
Порожняки!
Негайно розвійте їх на попіл!
Батьку!
Повна протидія!
ПОВНА ПРОТИДІЯ
Гаразд!
Схоже, завдяки Діані, ми прийшли вчасно.
Ось так!
Її сила й точність надзвичайні, як завжди.
Так.
Гадаю, вона це вже колись робила, так?
Проте не пригадаю, коли саме.
П'ятнадцять років тому.
Коли Елізабет викрав Гендріксон.
О так.
Як я пам’ятаю, пану було дуже важко.
Дивовижно!
Я чув історії,
але не знав, що мій батько і його товариші такі могутні!
Що мій старий тут робить?
Я знаю, хто створив цей крижаний міст.
Тож мій малий теж тут.
Не може такого бути...
Вони знищили таку могутню армію
за одну мить...
Хочете сказати,
що мати справу доведеться з цими справжніми жахіттями?
З жалем повідомляю,
що твоя таємна атака, здається, провалилася.
Капітане!
Ось вони де!
Таке враження, що тут розверзлося пекло.
Що тут у біса сталося?
Спершу до найважливішого! Дещо сталося, капітане!
Ось, капітане!
Меліодасе!
Елізабет! Прокляття знято?
Так!
Дякувати богу!
Меліодасе...
Не можна перед усіма...
-Він анітрохи не змінився. -Меліодасе!
Ти не уявляєш, яке це полегшення.
Це зробив наш син. Трістан мене врятував.
Коли чари розвіялися,
я відчула його магію.
Трістан це зробив?
Мамо! Тату!
З мамою все гаразд!
Радий це чути.
Ні...
Цього не може бути...
Гм.
Але що було б із нами, якби вони не з’явилися?
Принаймні ми побачили роботу повної протидії.
До біса вражає.
Байдуже.
Краще за мою «пивну протидію», чи не так?
Агов, Ланселоте...
Чому ти це тоді сказав?
Бо інакше ти б простояв там цілий день,
нічого не роблячи.
Але я міг утратити контроль і завдати тобі болю,
як тоді, коли ми були маленькими.
Чи вчинити щось ще гірше.
Від тебе самі негаразди. Ти це знаєш?
Що? Чому?
Я ж лише думав про тебе!
От знову.
Він намагається втекти!
Яка ганьба. Щойно виникли труднощі — він дає драла.
На це боляче дивитися.
-Чекай! -Агов!
Есканоре! Усе гаразд! Обіцяю, що повернуся!
Де я?
У невідомому нам місці.
Навіть не впевнений, чи це Британія.
Ланселоте!
Навіщо було гнатися за тим невдахою?
Ми й так уже перемогли.
Цього недостатньо!
Треба змусити його присягтися, що він такого більше не робитиме!
Трістане!
Усюди сліди їхньої боротьби.
Що могло статися?
Есканоре! Ти теж тут?
Есканоре?
Що тут сталося?
Капітане! Він уміє говорити?
Гаразд, куди подівся Трістан?
Я не розумію, що ти в біса кажеш.
Що таке?
Трістан погнався за бороданем
і зник у якомусь тумані?
Він каже, що Трістан з іншим хлопцем, його однолітком.
Він, мабуть, переслідує Детпірса.
Детпірса?
Він зачаїв сильну образу на всі інші клани.
З огляду на все, можна припустити, що саме він стоїть за всім цим.
Але хто ж цей хлопчик-одноліток Трістана?
Мій малий.
Ланселот?
Але що він тут робив?
Бане, ти щось знаєш?
У мене своїх проблем вистачає.
Мабуть, логічно припустити,
що цей туман був магічним порталом до іншого виміру.
Це ти мене прокляв!
Елізабет!
Мій святий обов'язок —
знищити богиню Елізабет!
Якого біса?
Можливо, я спала,
але ти вдало заскочив мене зненацька.
Проте я не попадуся на цей трюк двічі.
Не після того, як мій син ризикував життям, щоб урятувати мене!
Нехай буде світло.
Він перетворився на зграю демонів!
Що відбувається?
Спокійно! Ми не бажаємо вам зла.
Священна війна вже закінчилася.
Саме так.
Ви можете насолоджуватися мирним життям, адже всі п’ять кланів живуть у злагоді.
Що?
Вони пішли.
Агов, Капітане.
Що вони сказали?
Що не можуть помиритися з людьми.
Людина захопила демонів, велетнів і фей
і обернула їх на ту потвору, яку ми бачили.
Це та сама сила...
Яка сила?
Про що ти?
У що вплуталися Трістан і Ланселот?
Я не можу залишити ці слова безкарними!
Хочеш сказати мені, що ти справедливий, а я лихий?
Він міг просто й далі ховатися. Думаю, ти його надто розлютив.
Я такого не казав!
Але ненавидіти інші клани з власних егоїстичних міркувань
неправильно!
Тож я мав просто прийняти смерть Дензеля
й усе так і облишити, так?
Просто прийняти той факт, що нашою любов'ю до Дензеля скористалися?
Він випромінює дивну енергію.
Так.
Я ніколи не...
пробачу!
Ця дивна енергія йде не від нього!
Від жезла?
Я...
помщуся!
Невже це відбувається насправді?
Чи мені сниться жахіття?
Реальність це чи жахіття — час убивати, інакше будеш убитим!
Так!
Та роби хоч щось!
Недоумку!
Я кажу тобі, щоб ти не стримувався!
Але...
Слідкуй за мною!
Ого!
Насолоджуйся!
За мною!
Куди ти біжиш?
Прямуй до скелі!
Можеш виграти мені трохи часу?
Метеорит!
Ось тобі!
Ми його побороли?
Прокляття! Ще ні!
Кажу тобі!
Ми його не переможемо, якщо ти не даси собі волю.
Ланселоте!
Не може бути...
Трістане!
Що таке, Елізабет?
Я ж казав тобі не хвилюватися.
Він наш син, пам'ятаєш?
Та все ж...
І він із Ланселотом, тож ми можемо бути спокійні.
Так, Бане?
Так, гадаю.
Гадаєш? Він твій син.
Він завжди якось неохоче бився.
Радше він боїться,
що його контролюватиме кров, яка в його жилах, і він не стримається.
-Кров демона? -Так.
Я знав про це.
Усе почалося в день його десятиріччя: під час тренування з Ланселотом
його охопив шал бою, і він скривдив його, так?
Я завжди був готовий зупинити його, якщо втратить контроль, хоч як це болісно.
Але трагедія полягає в тому,
що я не впевнений, чи він вірив, що я спроможний на це.
Він так не...
Якщо дозволите,
я можу дещо пояснити.
Гоутере...
Чому в нього така міцна шкіра!
І що тепер?
Що мені робити?
У мене нема шансів.
Він надто сильний!
Жодних сумнівів: тут я й помру.
Проте...
Я відчуваю, як у моєму тілі закипає кров.
Моє серце...
Калатає дедалі сильніше!
Ланселота більше немає.
Так... Тут нікого більше немає.
Нікого крім мене й цього чудовиська.
Не може бути! Вони досі живі!
Що мені тепер у біса робити?
Як прикро.
Досі тобі так гарно вдавалося.
Вони не люди.
У них немає такої ж волі чи життєвої сили, як у людей.
Іншими словами,
це порожня шкаралупа в формі людей.
Ланселоте! Ти живий!
Поглянь. Він насолоджується їхніми криками.
Ось хто тут хворий і ненормальний.
Тож не хвилюйся за них.
Поквапся! До справи!
Чому ти так відчайдушно хочеш, щоб я це зробив?
Тепер, коли ми возз’єдналися, я хочу залишити минуле позаду.
Минуле?
Той день, коли я залишив у тебе на обличчі шрам?
Ти мене зрозумів.
Тоді я хотів продовжувати битися.
Що?
-Це інші мене зупинили. -Облиште мене! Зі мною все гаразд!
Але мене дуже розлютило те, що сталося потім.
Я сказав, що хочу відігратися. І що ти мені відповів?
Я не хочу завдати тобі болю!
Ти фактично сказав мені облишити спроби, тому що я не можу тебе перемогти!
Я не це мав...
Стули пельку.
Вибач, але я не маю наміру програвати.
Ані тоді.
Ані тепер!
Не хочеш мене втягувати?
Не смій так зі мною розмовляти!
Я серйозно.
Мені цілковито байдуже, який ти небезпечний.
Бо я покладу тебе на лопатки, якщо доведеться!
Покажи, на що ти спроможний!
Сподіваюся, ти не пошкодуєш.
Я довіряю тобі, Ланселоте.
Я знаю.
Трістану потрібний той, хто контролюватиме той його бік, що йому непідконтрольний.
-У цьому є сенс, але... -Авжеж.
А капітан не може цього зробити?
Зрештою настає день,
коли пташеня має покинути гніздо.
Трістан не буде дитиною все життя.
І по-своєму він чудово це усвідомлює.
Ось що зараз потрібно Трістану:
той, хто стане для нього Баном, капітане, й такі люди, як ті, що поруч із тобою.
Променистий шлях.
ПРОМЕНИСТИЙ ШЛЯХ
А ти ще той дивак...
Знепритомнів з усмішкою на обличчі.
Схоже, ця штука була ключем до всього цього.
У цьому світі не має бути іншого клану, окрім людей.
Вони забрали дорогу моєму серцю людину разом із моєю гордістю.
Цього я їм ніколи не пробачу!
Я розумію твої почуття.
Я теж такий.
Ти...
У нас однакові цінності.
Тому як людина, у якої подібний шлях,
я передаю тобі цей дар.
Цей фрагмент хаосу може виконати будь-яке твоє бажання.
Розкішно!
Я не знаю, як тобі дякувати,
королю Артуре!
Три.
-Трістане! -Трістане!
Схоже, він спить.
Ця клята дитина...
Дякувати богу!
Що там узагалі могло статися?
Детпірс.
Отже, це він винуватець.
Мамо? Де я?
Трістан отямився!
Агов! Мамо!
Тату!
Тату, вибач...
Так тримати, Трістане.
Тату!
Ти одягнений у лахміття.
Дякую.
Що? Де Ланселот?
Ланселоте!
Добре дбай про Ланса.
Гаразд, Джеріко?
Чергова подорож у якості няньки, так?
От серйозно.
Ані батько, ані дитина не змінилися.
Переклад субтитрів: Наталія Боброва