Jak se jmenoval? Bradley? Ne.
Paul? T. J.? Ne, nikdo se nejmenuje T. J.
Bylo nám 20 a on byl úplně posedlej lízáním.
Možná měl hlad.
Přestaň. Přestaň na to myslet.
Soustřeď se na Stevea. Co to říkal?
Asi jsem feminista.
Jsem jediný novinář v časopise,
který editorkám nevadí.
Je to děsný, novináři umí být příšerný.
Přepracovaný, málo placený, vědí toho až příliš.
- Promiň, to je mimo téma. - Není. Snažím se ti...
Dobře, chápu... Jsem zmatenej, když mě někdo přeruší.
Ale jinak jo, myslím, že tu existuje dvojí metr.
Aktivně spolu s Molly nespíme už roky.
Od doby, co jí diagnostikovali rakovinu prsu?
Jo. Co máš rakovinu, tak spolu skoro nespíme, takže...
Protožes řekl, že ti moje holá hlava připomíná tátu.
Ale už o mě pečovat nemusíš. Jsem zdravá.
Chci, abys mě chtěl.
Prosím.
Ale ona to teď zase chce a já jsem za špatnýho,
protože se neumím lusknutím prstu proměnit v nějakýho kance.
Co?
Pobavil tě kanec?
Kdyby byl kanec fakt kanec, neoznačoval by se za kance.
Každopádně...
Já svoji ženu znám, vždycky to měla se sexem složitý.
A nemyslím si, že tohle doopravdy chceš.
Myslím, že seš zmatená a nevíš, co chceš.
Jste zmatená a nevíte, co chcete?
- Chcete mít se Stevem sex? - Chci mít sex.
Kruci.
Se Stevem.
Není to autentická touha.
- To ty léky. - Tamoxifen.
Jo, brání rakovině v návratu.
Vedlejším účinkem je nízký libido, ale ona to má naopak.
- A zvyšuje se jí. - To není tím.
Dr. Pankowitz říkal, že to ty léky.
To je váš lékař, Steve?
- Její. - Můj.
Já telefon odevzdal, jak po nás chtěla.
- Típni to. - Je to z nemocnice.
Ohledně kontroly kyčle. Zvednu to.
Dej to nahlas. Molly.
- Haló. - Nedáš to nahlas?
- Molly, hodí se vám to? - Ano.
Fajn. Mám výsledky z biopsie vaší kyčle
a bohužel...
Do prdele.
ZEMŘÍT PRO SEX
DOBRÁ LIMČA ZA DOBROU CENU
- Ahoj, nechceš někam hodit? - Ahoj.
Takový to je, shodit někoho z útesu?
Promiň, nespěcháš?
Jedu na zkoušku.
Ty kouříš cigarety? Co to máš, mentolky?
Bože, co jsi zač? Seš můj kluk z tábora?
Co se děje?
Víš, jak mě pořád bolela kyčel a nic mi na to nepomáhalo?
Jo.
Je to rakovina.
Vrátila se.
Ale vždyť...
- Jsou to dva roky. - Já vím.
Dělalas všechno, co ti řekli.
- Bralas všechny léky... - Jo.
- I tak. - Není to fér.
Teď jsem si zvykla na nový kozy. Nechci umřít.
Neumřeš, nech toho.
Umřu. Už mi to metastázovalo do kostí.
Nejde to léčit.
Dáš mi chvilku? Promiň.
- No tak. - Promiň, já...
To je dobrý, zlato.
Ne, cítím, že mě to přemáhá. Nech mě...
Dělám si srandu, nic mi není.
- Fakt? - Ne.
- Seš blbá? - Nevím, proč jsem to řekla.
- Děláš si prdel? - Moc mi to nejde.
- Co blbneš? - Nevím, co s tím.
Nevím, jak ti říct, že umřu.
Jo, říkáš mi to úplně blbě.
Promiň.
Panebože.
Seš nádherná.
Proč seš tak divně krásná, když umíráš?
Úplně záříš zevnitř.
- To je tvoje přirozená záře? - Nevím.
- Jsem zmatená a přestimulovaná. - Je nalitá?
- Řekla jsem jí, že umírám. - Nejsem.
- Jsem člověk a mám svý emoce. - Proč tak řve?
Já takhle brečím.
Je to herečka, má výrazné emoce.
- Vypadněte. - Ani náhodou.
Kámoška je vaše zákaznice.
Koupila si tu vaši blbou limču.
- Jo, dobrou limču za dobrou cenu. - To je hezký.
Ale to vám nedává právo
řvát mi před krámem jak šílená.
Nevykládejte dvěma lidem, co vedou soukromej rozhovor...
Koukejte na ni.
- Ona je cajk. Vy ne. - Nemluvte o ní!
Nebojí se. Je ve všem otevřená. Zbožňuju ji.
Panebože.
Chovám se normálně
v těžký situaci, o kterou jsem se kurva neprosila!
- Vraťte se dovnitř! - Co to krucinál...
Fajn.
- Zůstaňte si tu. - Fajn.
Ale zavřete prosím vás huby.
- Prej můžem zůstat. - Jo, slyšela jsem.
Zkus tu limču. Nechá ti v puse odpornej ocásek.
- Hnus. - Jo. Nemůžu to přestat pít.
Fakt strašný.
Kdy jsi to zjistila?
Před 20 minutama.
- Co? - Na partnerský terapii.
- Molly, hodí se vám to? - Ano.
Fajn. Mám výsledky z biopsie vaší kyčle
a bohužel dopadly jinak, než jsme doufali.
Jako by to nebylo doopravdy. Ani jsem doktora neposlouchala.
Nebyla jsem smutná, viděla jsem sebe jako sedmiletou tančit.
A tahle moje verze na mě byla vážně zlá.
Byla to kráva.
Věděla to.
To, jak jsem žila, a zlobila se.
Věděla, že Steve na mě ani nesáhne, a byla smutná.
Myslím, že věděla, že jsem se celý život bála
svých pocitů.
A já na ni byla šíleně nasraná.
A navíc tančila hrozně.
Položila jsem, řekla to Steveovi
a on se na mě podíval tak lítostivě, nebo...
Já nevím. Nebyla to lítost, spíš...
Zavolám do nemocnice. Zvládneme to.
Vzrušení.
Blbej Steve, skopla bych ho do křoví.
Když jsem nemocná, tak to máme jednoduché.
Jo.
On je pečovatel a mučedník a já jsem jeho pacientka.
A ani se mě nedotkne.
Proboha, copak tě nevidí?
Jestli na tebe nesáhne, tak není oukej.
Ale tvýmu manželství samozřejmě přeju. Samozřejmě.
Stojím tam, koukám na něj
a pak najednou
mi hlavou probleskne chlap, co mě zamlada vylízal.
Tohle jsem nečekala.
Držela jsem ho za hlavu, bylo to jako živý. Cítila jsem jeho vlasy.
- Ano. - Někdo nás nachytal.
Ani jsem se neudělala, ale bylo to nejlepší.
- Jo. - A tak si říkám,
že nechci umřít a už to nikdy neprožít.
Tak jsem přeběhla ulici sem do krámu.
Sem do krámu? Tys sem šla rovnou z terapie?
Jo. Chodíme tam. Hele. To je dr. Anne.
- Bože, co to říká? - Nevím.
- „Jste v pořádku?“ Seš? - Ne, je mi na hovno.
Počkej. Jde pro Stevea. Sakra. Schovej mě.
- Co? - Schovej mě.
Počkej. Tohle asi nevyjde.
Ale ne. Co teď?
- Steve se blíží. - Tak jo, jdeme.
Kam jdeme? Nech to.
- Neodjížděj. - Dělej. Mám tě.
Musí na přechod.
Bože. Dobrý. Seš v poho?
Nejsem nějak moc velká?
Počkej, chci s tebou mluvit.
- Nikki, jeď! - Jo.
- Blíží se, cítím ho. - Ne!
- Nemám startovací tlačítko. - Bože!
- Hned to vyřeším. - Nahoru, otoč...
Jde to ztuha. A ještě ti chci rychle...
- Ahoj. - Panebože.
Počkej.
- Francouzáky teď ne. - Co?
- Jako... - Ahoj, Molly.
- Ahoj. - Čau.
Nevšiml jsem si tě.
Víš, že spolu bydlíme?
Jo.
- Jako hříšníci. - Jo.
Po hlavě do toho.
- Jo. - Neříkej to babi.
Máš tak relaxační prsa. Jako šálek horkýho čaje.
Promiň. Zítra hraje s filharmonií Mahlerovu Šestou.
Zítra hraju Mahlera.
Radši se na to neptej,
jinak začne fakt divně šeptat.
Jsem nadrženej na Mahlera.
Kdys mi chtěla říct, že už spolu bydlíte?
- Miluju ho. - Znáš ho chvíli.
- Tři měsíce, ne? - Je na tebe hodný?
Ano, je, a já jsem hodná na něj.
Proto jsem to neříkala.
- Promiň. - Nebuď divná.
Pošli mě někam.
Běž někam.
Je to dobré. Je to jiné.
Nevysává moji sebeúctu a neprodává moje boty na netu.
Noah je normální a užívám si s ním skvělej sex.
Koukej na něj.
Ty máš skvělej sex s každým.
Jednou ses udělala v metru jenom z podcastu.
- Jo. - O true crime?
Myslím, že zpravodajství.
- Steve na mě nesáhl tři roky. - Co? Ne.
Jak je to možný? Fakt to je tak dlouho?
Měla jsem rakovinu v kozách
a z chemošky jsem měla rok v kuse průjem.
Ale stejně seš to ty. Seš to ty.
To je asi Steve.
Ale odpustí mi to, protože jsem jeho smutná, nemocná,
nešukatelná manželka.
On mě zachrání.
Tam.
Ještě ne.
Řekneš to Gail?
Heslo na wifi?
TimpaniTime45. Řekneš to Gail?
Výletuje. Není to heslo srandovní?
Není. Kde tvoje máma výletuje?
- Na severu. - Kecáš.
Jo, kecám. Povíš mi víc o tý hře?
Ne, nevyhýbej se tématu. Řekni pravdu.
Proč se schováváš před Stevem?
Proč to nechceš říct mámě?
Miluje tě.
- Měla by vědět... - Přestaň.
Uvařím polívku.
- Tu dobrou ze sáčku? - Vím, co máš ráda.
Proto jsem moc nevolala.
Je to velká shakespearovská produkce. Velká věc.
V něco takového doufám,
co jsem jako malá dělala, že nejsem z New Jersey.
To je dobrý, nemusíš mi pořád volat.
Ne, není to dobrý. Není.
Seš taková od svých 22, ty sněhová vločko.
Mám šíleně moc práce a...
- Jaké to je? - Ne. Neser mě.
Ty makáš pro Stevea. Na tý jeho blbý knížce.
Není blbá, málem měla Pulitzera.
Neprodávala se, jak byla depresivní.
Knížka o klimatický změně nemá bejt vtipná.
Já se po ní měsíc nevysrala.
Tak jsem byla smutná.
No dobře, víš co? To je Steve.
- Psal mi. - Ještě ne.
Tati, otevři.
Ahoj, Winter.
To je Noahova dcera.
Je tu každou středu, což je super.
A tohle je Molly.
Tati?
- Sleduj mě. - Tati.
Bojím se jí, ale je milá.
- Neslyšel jsem. - Jsem cool nerd.
- Jsem cool. - Jo.
- Počkej. Neotvírej. - Jo.
To je Steve. Neotvírej.
- Podvedl tě? - Ne. Nechce to řešit.
Mám zpět rakovinu a nedá se léčit.
- Bože, to mě mrzí. Nevěděl jsem to. - To nic.
Hlavně mě nelituj.
- Molly. - Pustila jsem ho. Co je?
Nechtěl jsem rušit, jenom...
Umírá na rakovinu?
- Bože, zlato, to ne... - Tak pojďme, Molly.
Je tak sexy, když se zlobí a má sako.
Co se děje?
Neumírá, jen se to nedá léčit.
To je jiný než umírat?
Neříkej „umírat“.
Přestaneš říkat, že umírá?
- Vy tu kouříte? - Ty tu kouříš?
- Bože. - Kdo jsou?
- Pojď. - Proto tu nechci být.
- S tvou náhodnou holkou. - Jo.
- Není náhodná. - Jsem.
- Jo. - Já ji miluju.
A navíc piješ limču?
Musím se učit, nemůžu řešit raka.
- Probereme to. - Já nechci.
Kouříte a hádáte se tu?
To je skvělé, přesně to potřebujeme.
Můžeme jít?
Zklamala jsem tě. To je sexy.
To se teď nehodí.
Chovám se špatně a ty to nesnášíš.
To je pro tebe výborný prostředí.
Ahoj, Steve.
Nikki.
Volal jsem do špitálu.
Zítra máme doktora a pak se sejdeš s paliativní pracovnicí.
Aby ti pomohla zvládnout emoce.
A dost.
Nedá se ani recyklovat.
Udělám ti džus.
Vzpomínáš, jak jsi mě prcal?
Doopravdy prcal?
Brals mě na večírky s kamarády
a řešils knížky, co jsem nečetla.
A já byla nejistá a začala se hádat.
Musels mě odvézt.
Teď je hlavní, abych tě co nejdýl udržel naživu.
Takže žádnej kofein, cukr ani zelený pitíčka.
Začnem si zapisovat jídla a určíme si večerku.
Molly!
Ty nechceš žít dýl?
Chci tě kouřit.
Dobře.
- Promiň. - To nic.
To nic.
Co když to byl můj poslední sex? Poloviční kuřba, co ho rozbrečela?
To nic.
- To ty tvoje prsa. - Co s nima?
Když na ně sáhnu, představím si mastektomii
a vzpomenu si, že o tebe přijdu.
- Moje prsa ti připomínají smrt? - Jo.
Já to nechápu, kde se to v tobě bere?
Ta tvoje potřeba mi ho vykouřit?
Je to divný, vzhledem k tomu, co se ti stalo.
Nezlob se, ale to tvoje trauma z dětství...
Tys to vyslovil jako „trávma“?
- Jak to myslíš? - Řekni to.
„Trávma.“
Jo, tak se to říká.
Ježíši, co prdele. Já jen říkám, že...
První rakovina tě retraumatizovala.
A tahle nová tomu taky nejspíš nepřidá.
Zavíráš oči.
Odvracíš se a nemůžeš o tom ani mluvit.
Mámin přítel mě přinutil ho vykouřit, když mi bylo sedm.
- Mluvím o tom. - Ale nezpracovalas to.
- Co to má znamenat? - Ty víš, co to znamená.
Jak poznáš, že zpracuješ dětství?
Víš, co to znamená.
Za deset minut mám rozhovor na CNN.
Nedovolili mi ho přesunout.
Kdo vůbec jsi?
Copak o mně nic nevíš?
Přineseš mi ten rozhovor s tou rodinou s dítětem?
Jo.
Je to moje vina? Zabránila jsem ti, abys mě poznal?
Jsi poslední, koho před smrtí uvidím?
Nedělá mi ten svetr trochu panděro?
Dobře. Ano.
Já...
Chci říct, že mě to moc mrzí.
Díky, doktore. Vážíme si toho.
Řekni něco.
Bude to náročné.
Kdy budete mít léčebný plán?
- Brzo. - Co chceš?
Co teď chceš?
A ještě...
Řekni něco.
Může už Molly přestat brát Tamoxifen?
- Ano, může. - Má brutální vedlejší účinky.
- Jaké přesně? - Přestaň, to není...
Co?
Nemáš co... Je to můj doktor.
- Fajn. - Promiň.
Pořád se z toho vzpamatováváme.
- Přestaň. - S čím?
- Jde o můj život a moji smrt. - Fajn.
- Možná bych měl... - Ne, zůstaňte.
- Snažíš se mi ublížit? - Ne. Nejde o tebe.
Jde o to, co chci já a prožívám já.
A já chci věci prožívat.
Jak to myslíš?
Nechci s vámi mluvit.
Nechci paliativní péči.
Neumřu zítra.
Paliativní péče je o tom, jak s tím chcete žít.
Já vám pomůžu s psychikou a s bolestí.
A pomůžu vám, až budete opravdu umírat.
Vím, že je to trochu trapný, ale každý má seznam přání.
A vy byste se neměla držet zpátky.
Můžete lézt po horách, jíst pálivý jídla.
- Bruslit. - Mám rakovinu kostí.
Nemusí to být zrovna bruslení...
Mám se kurva učit bruslit?
- Velryby? - Hele...
Viděla jste velrybu?
Jsem mladá a všechno je v prdeli, jasný?
Nic jsem v životě nedokázala.
A nevím, co mám ráda nebo co chci.
Nikdy jsem...
Nikdy jsem neměla orgasmus s cizím.
A teď umřu.
Dobře.
Molly.
Hej.
Máme něco na váš seznam přání.
„Orgasmus s někým cizím.“
Jo?
Co to je?
Ráda nosím nějakou kůži.
Zeptej se jí.
Máte ráda kůži?
Mám ráda kozelce.
Jako svázaný ruce a nohy?
Nohy k sobě.
Jaké to je?
Dík, že se neptáte na bolest.
Je to...
Hodně intenzivní.
Vás by to zajímalo?
Tak to můžete prozkoumat.
Molly, venku čeká celý svět.
Jestli chcete.
Asi jsem opustila Stevea.
Dobře.
Řekla jsem, že s ním nechci umřít.
Do prdele. Fajn.
Chci umřít s tebou.
Ale nemusíš to dělat.
Jestli je to moc...
Ne, jdeme do toho. Umři se mnou. Jo.
Děkuju.
Zlato.
Ježíši Kriste.
Cítila jsem to až v prdeli. Jsme kurva před nemocnicí.
- Jeďte si troubit jinam. - Přeparkujte si, prosím.
Mluvím tu s kamarádkou, co zrovna opustila manžela.
- Tak mi dejte chvilku. - S tím běžte někam.
- Bože. - Uhněte, chci domů.
Já se chovám slušně. Jsem tu s někým a netroubím.
- Neřvu. - Běžte někam.
Tohle se u nemocnice dělá,
- když nejste chorej. - A dost.
- Já to přeparkuju sám. - Co? Nevstávejte.
Ne. Jen seďte. Pardon.
Běž.
Vy jste začal, kreténe.
Nastup si, dělej.
Nastup si.
Jeď.
PODLE PODCASTU
O ŽIVOTĚ MOLLY K.
PODLE SKUTEČNÉ UDÁLOSTI
MNOHÉ JE ALE FIKCE A PODOBA JEN PRO DRAMATICKÉ ÚČELY
České titulky: Petra Babuláková